￼

Szent Benedek Regulája

Szent Benedek, Conxolus mester freskója (Subiaco, 13. század)

Szent Benedek Regulája. Ford.: Söveges Dávid. Bencés Kiadó

jan. 1., máj. 2., szept. 1.

jan. 2., máj. 3., szept. 2.

jan. 3., máj. 4., szept. 3.

jan. 4., máj. 5., szept. 4.

jan. 5., máj. 6., szept. 5.

jan. 6., máj. 7., szept. 6.

jan. 7., máj. 8., szept. 7.

jan. 8., máj. 9., szept. 8.

jan. 9., máj. 10., szept. 9.

jan. 10., máj. 11., szept. 10.

jan. 11., máj. 12., szept. 11.

jan. 12., máj. 13., szept. 12.

jan. 13., máj. 14., szept. 13.

jan. 14., máj. 15., szept. 14.

jan. 15., máj. 16., szept. 15.

jan. 16., máj. 17., szept. 16.

jan. 17., máj. 18., szept. 17.

jan. 18., máj. 19., szept. 18.

jan. 19., máj. 20., szept. 19.

jan. 20., máj. 21., szept. 20.

jan. 21., máj. 22., szept. 21.

jan. 22., máj. 23., szept. 22.

jan. 23., máj. 24., szept. 23.

jan. 24., máj. 25., szept. 24.

jan. 25., máj. 26., szept. 25.

jan. 26., máj. 27., szept. 26.

jan. 27., máj. 28., szept. 27.

jan. 28., máj. 29., szept. 28.

jan. 29., máj. 30., szept. 29.

jan. 30., máj. 31., szept. 30.

jan. 31., jún.1., okt. 1.

feb. 1., jún. 2., okt. 2.

feb. 2., jún. 3., okt. 3.

feb. 3., jún. 4., okt. 4.

feb. 4., jún. 5., okt. 5.

feb. 5., jún. 6., okt. 6.

feb. 6., jún. 7., okt. 7.

feb. 7., jún. 8., okt. 8.

feb. 8., jún. 9., okt. 9.

feb. 9., jún. 10., okt. 10.

feb. 10., jún. 11., okt. 11.

feb. 11., jún. 12., okt. 12.

feb. 12., jún. 13., okt. 13.

feb. 13., jún. 14., okt. 14.

feb. 14., jún. 15., okt. 15.

feb. 15., jún. 16., okt. 16.

feb. 16., jún. 17., okt. 17.

feb. 17., jún. 18., okt. 18.

feb. 18., jún. 19., okt. 19.

feb. 19., jún. 20., okt. 20.

feb. 20., jún. 21., okt. 21.

feb. 21., jún. 22., okt. 22.

feb. 22., jún. 23., okt. 23.

feb. 23., jún. 24., okt. 24.

szökőévben feb. 24.,
egyébként az előző szakaszokhoz csatoljuk,
jún. 25., okt. 25.

feb. 24. (25.), jún. 26., okt. 26.

feb. 25. (26.), jún. 27., okt. 27.

feb. 26. (27.), jún. 28., okt. 28.

feb. 27. (28.), jún. 29., okt. 29.

feb. 28. (29.), jún. 30., okt. 30.

márc. 1., júl. 1., okt. 31.

márc. 2., júl. 2., nov. 1.

márc. 3., júl. 3., nov. 2.

márc. 4., júl. 4., nov. 3.

márc. 5., júl. 5., nov. 4.

márc. 6., júl. 6., nov. 5.

márc. 7., júl. 7., nov. 6.

márc. 8., júl. 8., nov. 7.

márc. 9., júl. 9., nov. 8.

márc. 10., júl. 10., nov. 9.

márc. 11., júl. 11., nov. 10.

márc. 12., júl. 12., nov. 11.

márc. 13., júl. 13., nov. 12.

márc. 14., júl. 14., nov. 13.

márc. 15., júl. 15., nov. 14.

márc. 16., júl. 16., nov. 15.

márc. 17., júl. 17., nov. 16.

márc. 18., júl. 18., nov. 17.

márc. 19., júl. 19., nov. 18.

márc. 20., júl. 20., nov. 19.

márc. 21., júl. 21., nov. 20.

márc. 22., júl. 22., nov. 21.

márc. 23., júl. 23., nov. 22.

márc. 24., júl. 24., nov. 23.

márc. 25., júl. 25., nov. 24.

márc. 26., júl. 26., nov. 25.

márc. 27., júl. 27., nov. 26.

márc. 28., júl. 28., nov. 27.

márc. 29., júl. 29., nov. 28.

márc. 30., júl. 30., nov. 29.

márc. 31., júl. 31., nov. 30.

ápr. 1., aug. 1., dec. 1.

ápr. 2., aug. 2., dec. 2.

ápr. 3., aug. 3., dec. 3.

ápr. 4., aug. 4., dec. 4.

ápr. 5., aug. 5., dec. 5.

ápr. 6., aug. 6., dec. 6.

ápr. 7., aug. 7., dec. 7.

ápr. 8., aug. 8., dec. 8.

ápr. 9., aug. 9., dec. 9.

ápr. 10., aug. 10., dec. 10.

ápr. 11., aug. 11., dec. 11.

ápr. 12., aug. 12., dec. 12.

ápr. 13., aug. 13., dec. 13.

ápr. 14., aug. 14., dec. 14.

ápr. 15., aug. 15., dec. 15.

ápr. 16., aug. 16., dec. 16.

ápr. 17., aug. 17., dec. 17.

ápr. 18., aug. 18., dec. 18.

ápr. 19., aug. 19., dec. 19.

ápr. 20., aug. 20., dec. 20.

ápr. 21., aug. 21., dec. 21.

ápr. 22., aug. 22., dec. 22.

ápr. 23., aug. 23., dec. 23.

ápr. 24., aug. 24., dec. 24.

ápr. 25., aug. 25., dec. 25.

ápr. 26., aug. 26., dec. 26.

ápr. 27., aug. 27., dec. 27.

ápr. 28., aug. 28., dec. 28.

ápr. 29., aug. 29., dec. 29.

ápr. 30., aug. 30., dec. 30.

máj. 1., aug. 31., dec. 31.

jan. 1., máj. 2., szept. 1.

Prológus

1Hallgasd meg, ó fiam, a mester parancsait, és hajlítsd hozzá szíved figyelmesen, fogadd a jóságos atya intéseit készségesen és tettekkel teljesítsd, hogy 2visszatérj az engedelmesség fáradságos munkájával ahhoz, akitől elszakadtál az engedetlenség tunyasága által. 3Hozzád intézem most tehát szavaimat, aki lemondasz saját akaratodról, és az engedelmességnek hatalmas és hírneves fegyverzetét veszed magadra, hogy Krisztus Urunknak, az igaz Királynak harcosa légy.

4Először is: bármi jóba kezdesz, igen állhatatos imádsággal kérjed, hogy ő vigye azt végbe, 5hogy ő, aki bennünket már fiai sorába méltóztatott számítani, ne legyen kénytelen valaha is szomorkodni rossz tetteink miatt. 6Úgy kell őt a bennünk levő adományaival mindenkor szolgálnunk, hogy mint haragvó atya örökségéből ki ne tagadjon minket, fiait, 7de úgy se mint félelmetes úr, bűneinktől felingerelve, gonosz szolgák gyanánt át ne adja az örök büntetésre azokat, akik nem akarták őt követni a dicsőségbe.

jan. 2., máj. 3., szept. 2.

Prológus

8Keljünk föl tehát végre valahára a Szentírás serkentő szavára: "Itt az óra, hogy felébredjünk az álomból.“ (Róm 13,11) 9Nyissuk meg szemünket a megistenítő fénynek, és megdöbbent füllel halljuk, mire int bennünket a minden nap felénk kiáltó isteni szózat: 10"Ma, ha az ő szavát halljátok, meg ne keményítsétek szíveteket!" (Zsolt 9,8) 11És ismét: "Akinek füle van a hallásra, hallja meg, mit mond a Lélek az egyházaknak!" (Jel 2,7) 12És mit mond? "Jöjjetek fiaim, hallgassatok rám! Az Úr félelmére tanítalak titeket." (Zsolt 33,12). 13"Siessetek, míg tiétek az élet világossága, hogy a halál sötétsége meg ne lepjen benneteket!" (Jn 12,35).

jan. 3., máj. 4., szept. 3.

Prológus

14Ezeket kiáltja oda az Úr a népsokaságnak, amikor keresi munkását, majd így folytatja: 15"Ki az az ember, aki életet óhajt és jó napokat kívánlátni?" 16Ha ennek hallatára azt feleled: "Én", akkor Isten ezt mondja neked: 17Ha igazi és örök életet akarsz, "tiltsd el a nyelvedet a gonosztól, és ajkad ne szóljon csalárdságot, fordulj el a gonosztól és tedd a jót! Keresd a békét és járj utána!" (Zsolt 33,14-15). 18Ha ezt megteszitek, szemem rajtatok lesz, és fülem meghallja könyörgéseteket. És még mielőtt segítségül hívnátok, azt mondom nektek: "Íme, itt vagyok" (Zsolt 33,16). 19Mi lehetne édesebb számunkra, szeretett testvéreim, az Úrnak e minket hívó szavánál? 20Íme, így mutatja meg jóságosan az Úr az élet útját.

jan. 4., máj. 5., szept. 4.

Prológus

21Övezzük fel tehát derekunkat hittel és a jó cselekedetek gyakorlásával, és az evangélium vezetésével járjuk az ő útjait, hogy méltók legyünk meglátni azt, aki országába hívott minket. 22Ám ha országának sátrában akarunk lakni, hacsak jó cselekedetekkel nem igyekszünk, soha oda el nem jutunk. 23De kérdezzük meg az Urat a próféta szavaival: "Uram, ki lakhat a te sátorodban, vagy ki pihenhet meg szent hegyeden?" (Zsolt 14,1). 24Erre a kérdésre, testvéreim, halljuk az Úr feleletét, amint megmutatja nekünk a sátorába vezető utat, 25mondván: "Aki szennyfolt nélkül jár és az igazságot cselekszi; 26aki igazat szól szívében, aki nem követ el álnokságot nyelvével; 27aki embertársának nem tesz rosszat, és ellene gyalázkodó beszédet nem tűr" (Zsolt 14,2-3); 28aki a gonosz ördögöt, ha az valamire rá akarja venni, tanácsával együtt a szívéből száműzi, semmibe veszi, sátáni gondolatait még keletkezésükben megragadja és Krisztushoz csapja; 29akik félik az Urat, és ezért erényes életük miatt fel nem fuvalkodnak, hanem tudva, hogy a bennük levő jó tulajdonságok nem tőlük, hanem az Úrtól erednek, 30a bennük működő Urat magasztalják a próféta szavával: "Ne nekünk, ne Uram, ne nekünk, hanem nevednek adj dicsőséget" (Zsolt 113,9), 31amint Pál apostol a maga igehirdetéséből semmit sem tulajdonított önmagának, hanem így szólt: "Isten kegyelméből vagyok az, ami vagyok" (1Kor 15,10). 32És azt is mondja: "Aki dicsekszik, az Úrban dicsekedjék" (2Kor 10,7).

jan. 5., máj. 6., szept. 5.

Prológus

33Ezért mondja az Úr az Evangéliumban: "Aki hallja szavaimat és megteszi azokat, a bölcs emberhez hasonlítom, ki házát kősziklára építette. 34Jöttek az áradások, a szelek fújtak, és nekirontottak annak a háznak, de az nem dőlt össze, hiszen kőszikla volt az alapja" (Mt 7,33-34).

35Így fejezi be az Úr, és várja is, hogy ezekre a szent intelmeire naponként tetteinkkel feleljünk. 36Azért, hogy bűneinket megjavíthassuk, meghosszabbítja életünk napjait, 37hiszen az Apostol is azt mondja: "Nem tudod-e, hogy az Isten türelme töredelemre vezet téged?" (Róm 2,4). 38Azt mondja ugyanis a jóságos Úr: "Nem akarom a bűnös halálát, hanem hogy megtérjen és éljen!" (Ez 33,11).

jan. 6., máj. 7., szept. 6.

Prológus

39Miután tehát megkérdeztük az Urat, testvéreim, sátorának lakója felől, hallottuk, mit kíván attól, aki ott akar lakni. De bárcsak teljesíthetnénk az ott lakó kötelességeit! 40Elő kell tehát készítenünk testünket és lelkünket a parancsok iránti szent engedelmességben a harcra. 41És mivel ezt természetünk magában nem tudja megtenni, kérjük az Urat, hogy adja meg nekünk kegyelmének segítségét.

42Ha a pokol büntetése elől menekülve el akarunk jutni az örök életre, 43akkor most, míg van időnk, míg e testben élünk, és mindezeket még ebben a földi életben teljesíthetjük, 44siessünk és csak azt tegyük, ami örökre a javunkra válik.

jan. 7., máj. 8., szept. 7.

Prológus

45Fel kell tehát állítanunk az Úr szolgálatának iskoláját. 46Reméljük, hogy ebben az intézményben semmi kemény vagy nehéz dolgot nem rendelünk el. 47Ha mégis a méltányosság úgy kívánná, hogy valamit kissé szigorúbban rendeljünk el a hibák kiirtására és a szeretet megőrzésére, 48azért ne riadj vissza, ne fuss el mindjárt az üdvösség útjáról, melynek kezdete szűk és szoros. 49De ha a szerzeteséletben és a hitben előrehaladunk, akkor majd szárnyaló szívvel és a szeretet elmondhatatlan édességével sietünk előre az Isten parancsainak útján. 50Így az ő vezetése alól magunkat soha ki nem vonva, mindhalálig állhatatosan megmaradunk tanítása mellett a monostorban, és béketűrésünkkel részt veszünk Krisztus szenvedéseiben, hogy aztán országának is méltó részesei lehessünk. Ámen.

jan. 8., máj. 9., szept. 8.

1. fejezet: A szerzetesek fajai

1Tudjuk, hogy a szerzetesnek négy faja van. 2Az első a cenobitáké; ezek monostorban laknak, rendszabály és apát vezetésével küzdenek.

3Második az anakorétáké vagyis a remetéké. 4Ezek nem a szerzeteséletnek kezdő nekibuzdulásával, hanem a monostorban való huzamosabb próbatétel útján lesznek azok. Ezek sok társuk segítségével megtanultak az ördög ellen küzdeni, 5és jól felkészülve testvéreik csatasorából magános harcra nyugodtan a pusztába vonulhatnak, puszta kézzel és karral bátran tudnak harcolni Isten segítségével a test és a gondolatok bűnei ellen.

jan. 9., máj. 10., szept. 9.

1. fejezet: A szerzetesek fajai

6A szerzetesek harmadik, mégpedig igen rossz fajtája a szarabaitáké. Ezek még nem állták ki sem egy regulának, sem a tapasztalat tanításának próbáját, mint az arany a tűzét, hanem puhák még, mint az ólom, 7cselekedeteikben még ragaszkodnak a világhoz, és nyilvánvalóan csak hazudnak Istennek hajkoronájukkal. 8Ezek ketten vagy hárman, vagy éppen egyenként, pásztor nélkül nem az Úr, hanem saját maguk aklába zárkóznak; törvény gyanánt áll előttük vágyaik kívánsága, 9midőn azt, amit maguk elgondolnak és kiválasztanak, szentnek mondják, és amit nem akarnak, azt tilosnak tartják.

10Végül a szerzetesek negyedik faját girovágusnak mondják. Ezek egész életükön át más-más tartományban élnek, három-négy napon majd ebbe, majd abba a kolostorba szállnak vendégül. 11Mivel folyton csavarognak, soha meg nem állapodnak, saját akaratuknak és a torkosság ingereinek szolgálnak, minden tekintetben rosszabbak a szarabitáknál.

12Mindezek nyomorult életmódjáról jobb hallgatni, mint beszélni. 13Hagyjuk tehát őket és Isten segítségével térjünk át az igen derék fajta, a cenobiták életének elrendezésére.

jan. 10., máj. 11., szept. 10.

2. fejezet: Milyennek kell lennie az apátnak?

1Az apát, aki méltó arra, hogy monostor élén álljon, mindig tartsa emlékezetében, hogy minek nevezik, és az elöljáró nevének tettekkel feleljen meg. 2Hisszük ugyanis, hogy Krisztus helyettese a monostorban, mivel az ő egyik nevével szólítjuk meg 3az Apostol szavai szerint: "Megkaptátok a gyermekké fogadás Lelkét, akiben azt kiáltjuk: Abba, Atyánk!" (Róm 8,15). 4Éppen azért az apát semmit se tanítson, rendeljen vagy parancsoljon, ami az Úr törvénye ellen van, 5hanem parancsa és tanítása az isteni igazság kovászaként áradjon szét a tanítványok szívében. 6Mindig gondoljon arra az apát, hogy mindkét dolog, mind az ő tanítása, mind tanítványai engedelmessége szigorú vizsgálat tárgya lesz az Isten félelmetes ítélete során. 7Tudja meg azt is az apát, hogy a pásztor hibájának róják fel, ha a Gazda bármily tekintetben kelleténél kevesebb hasznot talál juhaiban. 8De épp úgy áll az is, hogy ha nyughatatlan és engedetlen nyájára a pásztor egész gondosságával ügyelt, és minden gondját a bűnös tetteik megjavítására fordította: 9az ilyen pásztor az Úr ítéletében megkapja fölmentését, és elmondhatja az Úrnak a prófétával: "Igazságodat nem rejtettem el szívemben, igazmondásodról és üdvösségedről szólottam, ők pedig megvetve megvetettek engem" (Zsolt 39,11 és Iz 1,2). 10Akkor aztán a gondossága iránt engedetlen juhoknak meglesz büntetésük, a rajtuk erőt vevő halál.

jan. 11., máj. 12., szept. 11.

2. fejezet: Milyennek kell lennie az apátnak?

11Amikor tehát valaki az apát nevét elvállalja, annak kettős tanítással kell vezetnie tanítványait: 12azaz mindazt, ami jó és szent, inkább tetteivel mutassa meg, mint szóval: úgyhogy fogékony lelkű tanítványainak szóval adja elő az Úr parancsait, a keményszívűeknek és együgyűbbeknek pedig tetteivel mutassa az isteni törvényeket. 13Amit pedig azokkal ellenkezőnek jelent ki tanítványai előtt, tetteivel jelezze, hogy olyat nem szabad tenni, hogy "míg másokat oktat, maga elvetésre méltó ne legyen" (1Kor 9,27). 14Nehogy egyszer majd neki, vétkesnek ezt mondja az Isten: "Miért hirdeted te igazságaimat, s veszed szájadra szövetségemet? Hiszen gyűlölted a fegyelmet, és szavaimat félredobtad magadtól!" (Zsolt 49,16-17). 15És: "Ki testvéred szemében megláttad a szálkát, a tiedben nem vetted észre a gerendát" (Mt 7,3).

jan. 12., máj. 13., szept. 12.

2. fejezet: Milyennek kell lennie az apátnak?

16Ne legyen személyválogató a monostorban. 17Egyiket a másiknál ne szeresse jobban, csak akkor, ha valakit a jó cselekedetekben vagy az engedelmességben jobbnak talál. 18A szabad szülőktől származottat ne tegye elébe a rabszolgasorból megtérőnek, hacsak valami ésszerű ok nem forog fenn. 19De ha az apát az igazságosságnak megfelelően ezt tartaná jónak, járjon el így az egyesek sorrendjére vonatkozóan; különben pedig ki-ki saját helyét tartsa meg, 20mivel akár rabszolga, akár szabad valaki, Krisztusban mindnyájan egyek vagyunk, és egy Úr alatt ugyanannak a katonáskodásnak és rabszolgaságnak terhét viseljük, "mert nincs személyválogatás Istennél" (Róm 2,11). 21Ő csak akkor tesz különbséget közöttünk, ha jó cselekedetekben másoknál jobbnak és alázatosabbnak talál. 22Egyforma legyen tehát benne a szeretet mindenki iránt, s mindenkit érdeme szerint ugyanazon fegyelem alatt tartson.

jan. 13., máj. 14., szept. 13.

2. fejezet: Milyennek kell lennie az apátnak?

23Tanításában pedig az apát mindenben tartsa meg az Apostolnak a példáját, amennyiben azt mondja: "Ints, kérj, feddj" (2Tim 4,2). 24Vagyis: mindig az időnek megfelelően majd ijesszen, majd gyöngéd legyen; mutassa a mester keménységét és az atya jóságát; 25azaz arra figyelmeztetjük, hogy a fegyelmetleneket és nyughatatlanokat keményen intse meg, - az engedelmeseket pedig, továbbá a szelídeket és türelmeseket kérje, hogy még jobban haladjanak előre, - a hanyagokat és a parancsok megvetőit végül feddje és büntesse meg. 26Ne nézze el a vétkesek hibáit, hanem amennyire bírja, mindjárt keletkezésükben gyökerestül irtsa ki. Mindig emlékezzék Hélinek, a silói papnak veszedelmes sorsára. 27A tisztelettudó és értelmes lelkeket első- és másodízben szóval figyelmeztesse. 28A gonoszokat ellenben és a megátalkodottakat, a kevélyeket és engedetleneket mindjárt a bűn keletkezésekor vesszőzéssel vagy más testi büntetéssel fenyítse meg, hiszen ismeri az Írást: "A balgát a szó meg nem javítja" (Péld 29,19). 29És másutt: "Vesszővel verd meg fiaidat, és megszabadítod lelkét a haláltól!" (Péld 23,14).

jan. 14., máj. 15., szept. 14.

2. fejezet: Milyennek kell lennie az apátnak?

30Az apát mindenkor gondoljon arra, hogy mi ő, és hogy minek nevezik, és tudja meg, hogy akire többet bíztak, attól többet is kívánnak. 31Tudja, hogy milyen nehéz és terhes föladatot vállalt magára: a lelkek irányítását és sokféle emberek szokásainak szolgálatát. Az egyiket ugyanis gyengédséggel, a másikat dorgálással, a harmadikat rábeszéléssel vezesse. 32Mindenkihez sajátos jelleme és értelmessége szerint alkalmazkodjék, hogy ne csak a rábízott nyájnak ne vallja kárát, de a jó nyájnak gyarapodásán is örvendhessék.

jan. 15., máj. 16., szept. 15.

2. fejezet: Milyennek kell lennie az apátnak?

33Mindenekelőtt el ne hanyagolja a reábízott lelkek üdvét vagy azt kicsinek ne tartsa, mert túlságosan sok a gondja a mulandó és esendő és földi dolgokra, 34hanem mindig gondolja meg, hogy a lelkek vezetését vállalta, s róluk számot is kell majd adnia. 35És hogy a csekély vagyont ne hozza fel esetleg mentségül, emlékezzék meg mindig az Írásról: "Keressétek először az Isten országát és annak igazságát, és mindezek hozzáadatnak nektek" (Mt 6,33). 36És másutt: "Semmi sem hiányzik azoknak, kik félik őt" (Zsolt 33,10). 37És tudja meg, hogy aki a lelkek vezetését vállalta magára, az készüljön is a számadásra. 38Bármilyen nagy számmal vannak is testvérek gondviselésére bízva, legyen szilárdan meggyőződve, hogy az ítélet napján mindezekről a lelkekről számot kell adnia az Úrnak, s azon felül mindenesetre a saját lelkéről is. 39Így, míg pásztorként állandóan félnie kell a jövendő vizsgálattól a rábízott juhok miatt, míg aggódik a másokról való számadás miatt, a magáéról is gondoskodik. 40Midőn intéseivel mások javításán munkálkodik, maga is megtisztul a vétkektől.

jan. 16., máj. 17., szept. 16.

3. fejezet: A testvéreket meg kell hívni a tanácskozásra

1Valahányszor valami fontos tennivaló fordul elő a monostorban, hívja egybe az apát az egész közösséget, és adja elő maga, hogy miről van szó. 2És miután meghallgatta a testvérek tanácsát, mérlegelje magában, s amit hasznosabbnak ítél, azt cselekedje. 3Azért mondjuk, hogy mindnyájukat hívja meg a tanácsra, mivel gyakran a fiatalabbnak nyilatkoztatja ki az Úr azt, ami jobb.

4A testvérek pedig adjanak alázatosan, teljes alárendeltséggel tanácsot, nézetüket pedig makacsul védeni ne merészeljék, 5és inkább az apát ítélete legyen a döntő, úgyhogy amit ő üdvösebbnek ítél, annak mindnyájan engedelmeskedjenek. 6De ahogy tanítványokhoz illik, hogy szót fogadjanak mesterüknek, úgy az is illő, hogy ő megfontoltan és igazságosan rendezzen el mindent.

jan. 17., máj. 18., szept. 17.

3. fejezet: A testvéreket meg kell hívni a tanácskozásra

7Tehát mindnyájan mindenben kövessék a Regulát, mint tanítójukat, és attól senki vakmerően el ne térjen. 8Senki a monostorban ne kövesse saját szíve akaratát, 9és ne is merészeljen arcátlanul vagy éppen a monostoron kívül apátjával szembeszállni. 10Ha pedig valaki mégis megtenné ezt, a Regula által előírt büntetéssel sújtsák. 11De maga az apát is mindent istenfélelemmel és a Regula megtartásával tegyen, hiszen nagyon jól tudja, hogy minden ítéletéről Istennek, a legigazibb bírónak ad majd számot. 12Ha pedig valami kisebb elintéznivaló akad a monostor ügyeiben, csak a szeniorok tanácsával éljen. 13Miként az Írás mondja: "Mindent tanácskéréssel tégy, és a cselekedet után nem fogsz bánkódni" (Sir 32,24 és Péld 31,3).

jan. 18., máj. 19., szept. 18.

4. fejezet: Melyek a jó cselekedetek eszközei?

1Először is: szeresd az Úristent, teljes szívből, teljes lélekből és teljes erődből (Mk 12,30; Lk 10,27).

2Aztán felebarátodat, mint önmagadat (Mk 12,31; Lk 10,28).

3Továbbá: ne ölj.

4Házasságot ne törj.

5Ne lopj.

6Bűnös vágyaid ne legyenek.

7Hamis tanúságot ne szólj (Mt 19,18 sk; Lk 18,20, Kiv 20,27, Róm 13,9).

8Tisztelj minden embert (Pét 2,17).

9És amit nem kívánsz magadnak, te se tedd másnak (Mt 7,12, Tób 4,16).

10Tagadd meg magadat, hogy kövesd Krisztust (Mt 16,24; Lk 9,23).

11Testedet sanyargasd (1Kor 9,27).

12Élvezeteknek ne add magad.

13Szeresd a böjtöt.

14Új erőre segítsd a szegényeket.

15Ruházd a mezíteleneket.

16Látogasd a betegeket (Mt 25,36).

17Temesd el a halottakat.

18Légy segítségére a szorult helyzetben levőknek.

19Vigasztald a szenvedőket.

20Tartsd távol magad a világ cselekedeteitől.

jan. 19., máj. 20., szept. 19.

4. fejezet: Melyek a jó cselekedetek eszközei?

21Semmit elébe ne tégy Krisztus szeretetének.

22Ne engedd kitörni haragodat.

23Ne légy haragtartó (Péld 12,20).

24Csalárdságot ne ápolj szívedben.

25Ne adj színlelt békecsókot.

26A szeretet gyakorlását el ne hagyd.

27Ne esküdözzél, hogy esetleg hamisan ne esküdjél (Mt 5,34).

28Szíved és szád mindig igazat mondjon.

29A rosszat rosszal ne viszonozd.

30Méltánytalanságot ne tégy; ha pedig veled szemben követték el, békén tűrd el.

31Szeresd ellenségeidet (Mt 5,44; Lk 6,23).

32Ne szidalmazd azokat, akik téged szidalmaznak, hanem inkább áldjad őket (Lk 6,28; 1Kor 4,12).

33Az igazságért az üldözést is viseld el.

34Ne légy gőgös.

35Ne légy iszákos (Tit 1,7).

36Ne légy falánk.

37Ne légy álomszuszék.

38Ne légy rest (Róm 12,11).

39Se zúgolódó.

40Se rágalmazó (Bölcs 1,11).

41Vesd reményedet Istenbe.

42Ha valami jót látsz magadban, Istennek tulajdonítsd, ne magadnak.

43A rosszat ellenben mindig ismerd el magad tettének és magadat okold.

jan. 20., máj. 21., szept. 20.

4. fejezet: Melyek a jó cselekedetek eszközei?

44Félj az ítélet napjától.

45Rettegj a pokoltól.

46Teljes lelki vággyal kívánd az örök életet.

47A halál naponként ott álljon a szemed előtt.

48Életed tetteire minden órában ügyelj.

49Légy meggyőződve arról, hogy Isten mindenütt figyel rád.

50A szívedben felbukkanó rossz gondolatokat csapd azonnal Krisztushoz, és tárd fel őket a lelki atya előtt.

51Őrizd meg ajkadat a hitvány és gonosz beszédtől.

52Ne szeresd a sok beszédet.

53Ne mondj hiábavaló vagy nevetésre ingerlő szavakat.

54A sok vagy túlzó nevetést ne kedveld.

55A szent olvasmányokat örömmel olvasd.

56Gyakran borulj le az imádság alatt.

57Múltad bűneit könnyek és fohászkodások közt minden nap valld meg imádságaidban Istennek.

58Hibáidból pedig a jövőben javulj meg.

59Ne elégítsd ki a test kívánságait (Gal 5,16).

60Gyűlöld saját akaratodat.

61Az apát parancsainak mindenben engedelmeskedj, mégha ő maga - mitől Isten mentsen -, másként cselekednék is, megemlékezvén mindig az Úr parancsáról: "Amiket mondanak, tegyétek meg; de amiket cselekszenek, ne cselekedjétek" (Mt 23,3).

62Ne kívánd, hogy szentnek mondjanak mielőtt az lennél, hanem előbb légy azzá, hogy némi igazsággal annak nevezhessenek.

jan. 21., máj. 22., szept. 21.

4. fejezet: Melyek a jó cselekedetek eszközei?

63Isten parancsait naponként tettekkel teljesítsd.

64Szeresd a tisztaságot (Jud 15,11).

65Senkit se gyűlölj.

66Ne legyen benned féltékenység.

67Ne légy irigy.

68Ne találd kedved a civódásban.

69Kerüld a felfuvalkodást.

70Tiszteld az idősebbeket.

71Szeresd a fiatalabbakat.

72Ellenségedért Krisztus szeretetében imádkozzál.

73Haragosoddal még napszállta előtt békülj ki.

74Ès Isten irgalma felől soha kétségbe ne essél.

75Íme ezek, a lelki élet mesterségeinek eszközei!

76Ha ezeket éjjel nappal szüntelenül használtuk, és az ítélet napján róluk számot adunk, akkor az Úr majd megadja nekünk a jutalmat, melyet maga ígért: 77"Szem nem látta, fül nem hallotta, amit az Úr azoknak készített, akik őt szeretik" (1Kor 2,9). 78Az a műhely pedig, ahol mindezt szorgosan gyakorolhatjuk, a monostor zártsága és az állhatatos megmaradás a közösségben.

jan. 22., máj. 23., szept. 22.

5. fejezet: Az engedelmesség

1Az alázatosság legkiválóbb foka a késedelem nélküli engedelmesség. 2Ez illik azokhoz, akik Krisztusnál semmit kedvesebbnek nem tartanak.

3Mihelyt tehát az elöljáró valamit parancsol, azon szent szolgálat miatt, melyet fogadtak, valamint a pokoltól való félelem és az örök élet dicsősége miatt, 4mintha csak isteni parancs volna, késlekedést ne ismerjenek a cselekvésben. 5Ezekről mondja az Úr: "Mihelyt füle hallotta, engedelmeskedett nekem" (Zsolt 17,45). 6És ugyancsak ő mondja a tanítóknak: "Aki titeket hallgat, engem hallgat" (Lk 10,16).

7Az ilyenek tehát rögtön otthagyják a maguk dolgait, lemondanak saját akaratukról, 8azonnal letesznek mindent kezükből, s amin dolgoztak, azt befejezetlenül hagyják, s a parancsadó szavát gyorslábú engedelmességben tetteikkel követik. 9Így a két dolog: a mester kimondott parancsa és a tanítvány véghezvitt tette mintegy egyszerre, ugyanabban a pillanatban az istenfélelem sietségével gyorsan történik meg.

10Akiket az örök élet elnyerésére sarkall a szeretet, 11a szoros utat választják, melyről az Úr azt mondja: "Szoros az út, mely az életre vezet" (Mt 7,14), 12Mivel nem a saját fejük szerint élnek és nem vágyaiknak és gyönyöreinek engedelmeskednek, hanem másnak az ítélete és parancsa szerint járnak, monostorban élik le életüket, és azt kívánják, hogy apát legyen fölöttük. 13Az ilyenek kétségkívül az Úrnak azt a kijelentését követik: "Nem azért jöttem, hogy a magam akaratát cselekedjem, hanem azét, aki engem küldött" (Jn 6,38).

jan. 23., máj. 24., szept. 23.

5. fejezet: Az engedelmesség

14De maga ez az engedelmesség csak akkor lesz tetsző Isten előtt és kedves az embereknek, ha a parancsot nem ingatagon, lassan, lagymatagon, vagy zúgolódva és nem ellentmondva teljesítjük. 15Az elöljárónak adott engedelmességet ugyanis Istennek nyújtjuk. Hisz ő maga mondta: "Aki titeket hallgat, engem hallgat" (Lk 10,16). 16És hozzá még jó lélekkel kell a tanítványoknak engedelmeskedniük, mert "Isten a jókedvű adakozót szereti" (2Kor 9,7). 17Mert ha rossz lélekkel engedelmeskedik a tanítvány és szájával, de ha csak szívében is zúgolódik, hiába teljesíti a parancsot, 18mégsem lesz már tetsző az Isten előtt, aki a zúgolódót szíve szerint ítéli meg. 19Az ilyen tettért semmi jutalom nem jár, sőt még a zúgolódó büntetést is von magára, hacsak elégtételadással meg nem javul.

jan. 24., máj. 25., szept. 24.

6. fejezet: A hallgatás

1Tegyük meg, amit a próféta mond: "Szóltam, vigyázok utamra, hogy ne vétkezzem nyelvemmel. Őrizet alá vettem számat. Elnémultam, megalázkodtam és hallgattam a jókról" (Zsolt 38,2-3). 2Ezzel megmutatja a próféta, hogy a hallgatás kedvéért néha még a jó beszédektől is tartózkodnunk kell, mennyivel inkább kell a bűnnek büntetése miatt a rossz szavakkal felhagynunk. 3Tehát a hallgatás fontossága miatt a tökéletes tanítványok is ritkán kapjanak engedélyt még a jó, szent és épületes beszédre is, 4mert írva van: "A sok beszédben nem kerülöd ki a bűnt" (Péld 10,19). 5És másutt: "Halál és élet van a nyelv kezébe" (Péld 18,21).

6Mert szólni és tanítani a mester dolga, a tanítványokhoz a hallgatás és az odafigyelés illik. 7Ha tehát valami kérdeznivalójuk van, azt teljes alázattal és az alárendeltek tiszteletadásával kérjék.

8Az illetlen tréfálkozást pedig és a haszontalan, nevetésre ingerlő szavakat mindenünnen örökre száműzzük, és nem engedjük meg, hogy a tanítvány ilyen beszédekre nyissa száját.

jan. 25., máj. 26., szept. 25.

7. fejezet: Az alázatosság

1Testvérek, a Szentírás kiáltva mondja nekünk: "Mindaz, aki magát felmagasztalja, megaláztatik, és aki magát megalázza felmagasztaltatik" (Lk 14,11; 18,14; Mt 23,12). 2Ezekkel a szavakkal tehát megérteti velünk, hogy önmagunk felmagasztalása nem más, mint a kevélység egy faja; 3ettől pedig a próféta saját kijelentése szerint óvakodik, amikor így szól: "Uram, nem gőgös az én szívem, és nem nagyralátó a szemem; nagy dolgokat nem kerestem, sem az erőmet meghaladó csodákat". 4Mert mi lenne, ha "felmagasztalnám lelkemet és alázatosan nem gondolkodnám? Mint akit az anyatejtől elválasztanak, úgy fizetsz vissza a lelkemnek" (Zsolt 130,1-2).

jan. 26., máj. 27., szept. 26.

7. fejezet: Az alázatosság

5Azért, testvérek, ha a legtökéletesebb alázatosság csúcsát el akarjuk érni, és gyorsan el akarunk jutni arra az égi felmagasztalásra, amelyre a jelen élet alázatossága révén emelkedhetünk, 6akkor fölfelé törekvő cselekedeteinkkel olyan létrát kell felállítanunk, amilyen Jákobnak jelent meg álmában, s amelyen angyalokat látott fölemelkedni és alászállni. 7Ezt a fölemelkedést és leszállást bizonyára csak arra érthetjük, hogy önmagunk felmagasztalásával leszállunk és az alázatossággal fölemelkedünk.

8Ez a felállított létra pedig földi életünk, melyet, ha alázatos a szívünk, az Úr az égig emel. 9A létra két oldalának pedig lelkünket és testünket mondhatjuk, s ezek közé az oldalak közé az isteni meghívás az alázatosságnak és a szerzeteséletnek különböző fokait illesztette, hogy rajtuk fölfelé haladjunk.

jan. 27., máj. 28., szept. 27.

7. fejezet: Az alázatosság

10Az alázatosság első foka tehát az, ha az ember Isten félelmét mindenkor szem előtt tartja, róla soha meg nem feledkezik, 11ha folyton gondol mindazokra, amiket Isten parancsol, szüntelen lelkében forgatja: egyrészt mint égeti a pokol bűneik miatt az Istent megvetőket, másrészt hogy örök élet vár az istenfélőkre. 12Így az ember mindig őrizkedni fog a bűntől és a vétkektől, nevezetesen a gondolatok, a nyelv, a kéz, a láb, továbbá az önakarat bűneitől, de a test vágyaitól is. 13Legyen arról meggyőződve, hogy Isten őt az égből mindig, minden időben szemmel tartja, tetteit Isten szeme mindenütt látja, és az angyalok minden órában jelentik neki.

14Ezt azzal bizonyítja nekünk a próféta, hogy rámutat a gondolatainkban mindig jelen levő Istenre, aki "szíveket és veséket vizsgáló Isten" (Zsolt 7,10). 15És másutt: "Az Úr ismeri az emberek gondolatait" (Zsolt 93,11). 16Ugyancsak ő mondja: "Belelátsz gondolataimba távolról is" (Zsolt 138,3). 17És: "Mivel az ember gondolata is neked tesz vallomást" (Zsolt 50,11). 18Ezért, hogy szorgosan vigyázzon helytelen gondolataira, a jóra törekvő testvér mindig azt mondja szívében: "Akkor leszek ártatlan előtte, ha őrizkedem rosszaságomtól" (Zsolt 17,24).

jan. 28., máj. 29., szept. 28.

7. fejezet: Az alázatosság

19Saját akaratunk követése pedig azért tilos, mert az Írás azt mondja nekünk: "A magad akaratától fordulj el" (Sir 18,38). 20És az imádságban is arra kérjük Istent, hogy legyen meg az ő akarata mibennünk (Mt 6,10). 21Méltán tanultuk tehát, hogy nem szabad követnünk saját akaratunkat, midőn óvakodunk attól, amit az Írás mond: "Vannak utak, amelyek az emberek előtt helyesnek látszanak, de végül a pokol fenekére vezetnek" (Péld 16,25). 22Hasonlóképpen rettegjünk attól is, amit a hanyagokról mond: "Romlottakká és utálatossá váltak törekvéseikben" (Zsolt 13,2).

jan. 29., máj. 30., szept. 29.

7. fejezet: Az alázatosság

23A testi vágyak között is higgyük el, hogy mindig jelen van bennünk az Isten, amint a próféta az Úrnak mondja: "Előtted minden vágyódásom" (Zsolt 37,10). 24Őrizkednünk kell tehát minden rossz vágytól, mert a halál leselkedik a gyönyörök bejárata mellett. 25Ezért parancsolja az Írás is: "Ne járj érzéki vágyaid után" (Sir 18,30).

26Ha tehát "az Úr szeme figyelemmel kíséri a jókat és a gonoszokat" (Péld 15,3), 27és "az Úr az égből mindig az emberek fiaira néz, hogy lássa, van-e értelmes és Istent kereső" (Zsolt 13,2), 28és ha a mellénk rendelt angyalok minden nap, éjjel-nappal jelentik tetteinket az Úrnak: 29vigyázzunk minden órában, testvérek, hogy miként a zsoltárban a próféta mondja, Isten egykor bennünket is "gonoszra hajlóknak és haszontalanoknak ne lásson" (Zsolt 13,3). 30És ha most megkímél is bennünket, mert jóságos és javulásunkat várja, de azt ne mondja nekünk a jövőben: "Ezeket cselekedted és én hallgattam" (Zsolt 49,21).

jan. 30., máj. 31., szept. 30.

7. fejezet: Az alázatosság

31Az alázatosság második foka, ha az ember nem szereti saját akaratát, és nem gyönyörködik kívánságainak kielégítésében, 32hanem tettekkel követi az Úrnak azt a szavát: "Nem azért jöttem, hogy a magam akaratát cselekedjem, hanem azét, aki engem küldött" (Jn 6,38). 33Hasonlóképpen mondja egy szent könyv is: Az önakarat bűnhődéssel jár, a megkötöttség koronát szerez.

jan. 31., jún.1., okt. 1.

7. fejezet: Az alázatosság

34Az alázatosságnak harmadik foka abban áll, hogy az ember Isten iránti szeretetből, teljes engedelmességgel aláveti magát elöljárójának, és követi az Urat, akiről azt mondja az Apostol: "Engedelmes lett a halálig" (Fil 2,8).

feb. 1., jún. 2., okt. 2.

7. fejezet: Az alázatosság

35Az alázatosság negyedik foka, ha valaki úgy engedelmeskedik, hogy a nehézségek és kellemetlenségek között is, sőt az elszenvedett méltánytalanságok ellenére is, csendesen, jó lélekkel megőrzi türelmét, 36a kitartásban nem fárad, meg nem hátrál, az Írás szava szerint: "Aki állhatatos marad mindvégig, az üdvözül" (Mt 10,22). 37És másutt: "Szíved legyen erős, és tarts ki az Úrban!" (Zsolt 26,14). 38És hogy megmutassa, mint kell a hívőknek Istenért még az ellenére valókat és elviselnie, a béketűrők nevében ezt mondja: "Miattad gyilkolnak minket naphosszat, leölésre szánt juhoknak tekintenek bennünket" (Zsolt 43,22). 39És az isteni jutalom biztos reményében örvendve folytatják: "De mindezeken győzedelmeskedünk azáltal, aki szeret bennünket" (Róm 8,37). 40És ugyancsak az Írás mondja más helyen: "Próbára tettél bennünket, Isten, tűzzel vizsgáltál meg minket, ahogy tűzzel vizsgálják az ezüstöt; vadásztőrbe vezettél bennünket, és nehézségeket tettél hátunkra" (Zsolt 65,10-11). 41És, hogy megmutassa, hogy elöljáró alatt kell lennünk, így folytatja: "Embereket tettél fejünk fölé" (Zsolt 65,12). 42De az Úr parancsát az ellenünkre levő dolgok és méltánytalanságok között azok teljesítik türelemmel, aki, ha megütik egyik arcukat, odanyújtják a másikat is; ha elveszik ingüket, odaadják köpenyüket is; ezer lépésre kényszerítik őket, elmennek kétannyira is (Mt 5,34-41); 43akik Pál apostollal eltűrik a hamis testvéreket, és áldják azokat, akik őket szidalmazzák (2Kor 11,26; 1Kor 4,12).

feb. 2., jún. 3., okt. 3.

7. fejezet: Az alázatosság

44Az alázatosság ötödik foka, ha a szerzetes a szívében fölmerülő minden rossz gondolatát és titkon elkövetett rossz cselekedeteit nyíltan feltárja apátjának. 45Erre buzdít bennünket az Írás: "Tárd föl utadat az Úr előtt, és bízzál benne" (Zsolt 36,5). 46És máshol ezt mondja: "Tegyetek vallomást az Úrnak, mert jó, mert irgalma örökkévaló" (Zsolt 117,1; 105,1), 47és a próféta is: "Vétkemet megvallottam neked, és igazságtalanságaimat nem titkoltam el. 48Így szóltam: Megvallom magam ellen igazságtalanságomat az Úrnak, és te megbocsátottad szívem gonoszságát" (Zsolt 31,5).

feb. 3., jún. 4., okt. 4.

7. fejezet: Az alázatosság

49Az alázatosság hatodik foka, ha a szerzetes minden csekélységgel és silánysággal megelégedett, és mindarra nézve, amit reá bíznak, mintegy rossz és méltatlan munkásnak ítéli magát. 50És azt mondja magában a prófétával: "Semmivé lettem és mint ki mit sem tud; olyanná lettem előtted, mint az igavonó barom. És mégis veled vagyok" (Zsolt 72,22-23).

feb. 4., jún. 5., okt. 5.

7. fejezet: Az alázatosság

51Az alázatosság hetedik foka, ha magát nemcsak szájával vallja mindenkinél alábbvalónak és értéktelenebbnek, hanem szíve legmélyén is hiszi azt. 52Megalázza magát és a prófétával együtt mondja: "Én pedig féreg vagyok és nem ember; emberek gyalázata és a nép megvetettje" (Zsolt 21,7). 53"Felmagasztaltam magam, de megaláztattam és megszégyenültem" (Zsolt 86,16). 54És másutt: "Jó nekem, hogy megaláztál engem. hogy megtanuljam parancsaidat" (Zsolt 118,71-73).

feb. 5., jún. 6., okt. 6.

7. fejezet: Az alázatosság

55Az alázatosság nyolcadik foka, ha semmi egyebet sem tesz a szerzetes, csak azt, amire a monostor közös szabálya és az elődök példája serkenti.

feb. 6., jún. 7., okt. 7.

7. fejezet: Az alázatosság

56Az alázatosság kilencedik foka, ha a szerzetes nyelvét visszatartja a beszédtől, és a hallgatást megtartva nem beszél, míg nem kérdezik, 57hiszen az Írás bizonyítja: "A sok beszédben nem kerülöd el a bűnt" (Péld 10,7), 58és: "a fecsegő ember nem talál irányra a földön" (Zsolt 139,12).

feb. 7., jún. 8., okt. 8.

7. fejezet: Az alázatosság

59Az alázatosság tizedik foka, ha nem hajlandó és kész a nevetésre könnyen, hiszen írva van: "A bolond fölemeli hangját a nevetésben" (Sir 21,23).

feb. 8., jún. 9., okt. 9.

7. fejezet: Az alázatosság

60Az alázatosság tizenegyedik foka, ha a szerzetes beszéd közben szelíden és nevetés nélkül, alázatosan és komolyan keveset és okosat szól, és nem lármás a hangja, 61amint az egyik írás tartja: Kevés szavából ismerhető föl a bölcs.

feb. 9., jún. 10., okt. 10.

7. fejezet: Az alázatosság

62Az alázatosság tizenkettedik foka abban áll, ha a szerzetes nemcsak szívében alázatos, hanem testtartása is kifejezi alázatosságát mindenki előtt, aki csak látja. 63Vagyis: az istenszolgálatban, az imateremben, a monostorban, a kertben, az úton, a mezőn, szóval: bárhol ül, jár vagy áll, mindig lehajtott fővel a földre szegezze szemét. 64Bűneiért mindenkor tartsa magát vádlottnak és vélje azt, mintha máris jelen lenne azon a rettenetes ítéleten; 65szüntelenül ismételje szívében, amit az evangéliumi vámos földre sütött szemmel mondott: "Uram, nem vagyok méltó, én bűnös, hogy szememet az égre emeljem" (Lk 18,13). 66És mondja együtt a prófétával: "Egészen meggörnyedtem és megaláztattam" (Zsolt 37,9).

67Ha tehát az alázatosságnak ezeken a fokain fölemelkedett a szerzetes, akkor azonnal eljut az Istennek arra a szeretetére, amely mivel tökéletes, kizárja a félelmet. 68Ezzel a szeretettel mindazt, amit eddig nem egészen félelem nélkül tartott meg, most minden fáradság nélkül, szinte természetesen és szokásból kezdi teljesíteni; 69már nem a pokol félelméből, hanem Krisztus szeretetéből, csupa jószokásból és az erényben való gyönyörködésből. 70Mindezt az Úr kegyesen meg fogja mutatni szent Lelke által hibáktól és vétkektől megtisztult munkásában.

feb. 10., jún. 11., okt. 11.

8. fejezet: Az éjszakai istenszolgálat

1Téli időben, azaz november elsejétől egészen húsvétig, ésszerű megfontolás alapján, az éjnek nyolcadik órájában kell fölkelni, 2hogy a testvérek éjfélnél valamivel tovább nyugodhassanak, és már pihenten keljenek föl. 3A vigília után fönnmaradt időt pedig használják föl a testvérek, akik a zsoltároskönyvet és az olvasmányokat illetően rászorulnak, olvasgatásra. 4Húsvéttól pedig november elsejéig úgy állapítsák meg a felkelés óráját, hogy a vigília befejezése egész kis szünettel - amely alatt a testvérek kimehetnek természeti szükségletükre -, mindjárt a reggeli dicséret következzék. Ezt napfelkeltekor kell végezni.

feb. 11., jún. 12., okt. 12.

9. fejezet: Hány zsoltárt kell mondani az éjszakai imaórákban?

1A fentemlített, téli időben először is ezt a verset mondják: "Nyisd meg, Uram, ajkamat, és szám hirdeti dicséretedet" (Zsolt 50,7).

2Ehhez csatolják a harmadik zsoltárt és egy "Dicsőséget"-et. 3Ezután a kilencvennegyedik zsoltárt antifónával, vagy pedig egyszerűen énekelve. 4Erre következzék a szentambrusi himnusz, majd hat zsoltár antifónákkal. 5Ezeknek és egy versnek elmondása után adjon áldást az apát, s míg mindnyájan a padokon ülnek, a könyvállványon levő könyvből olvassanak a testvérek felváltva három olvasmányt, amelyek között egy-egy responsoriumot is énekeljenek. 6Két responsoriumot "Dicsőség" nélkül mondjanak, a harmadik olvasmány utániban azonban az, aki énekli, mondjon "Dicsőséget" is. 7Mihelyt az énekes ezt elkezdi, valamennyien azonnal keljenek föl ülőhelyükről a Szentháromság iránti tisztelet és hódolat kifejezésére. 8Olvassák pedig a vigílián mind az Ó-, mind az Újszövetség isteni tekintéllyel bíró könyveit és ezek magyarázatait is, melyeket a neves és igazhitű katolikus szentatyák készítettek. 9A három olvasmány és responsoriumaik után következzék a többi hat zsoltár, melyeket allelujával énekeljenek; 10ezeket kövesse az Apostoltól egy olvasmány, melyet könyv nélkül kell mondani, majd a vers, a kislitánia vagyis a Kyrie eleison. 11És így végződjék az éjszakai vigília.

feb. 12., jún. 13., okt. 13.

10. fejezet: Miként kell végezni nyár idején az éjszakai istendicséretet?

1Húsvéttól, november elsejéig tartsák meg a zsoltárok fentebb mondott számát, 2csakhogy az éjszakák rövidsége miatt egyáltalán ne olvassanak olvasmányokat a könyvből, hanem a három olvasmány helyett mondjanak el egyet könyv nélkül az Ószövetségből, erre következzék egy rövid responsorium. 3A többit mind úgy végezzék, mint elrendeltük, azaz hogy a vigílián soha se mondjanak kevesebbet tizenkét zsoltárnál, a harmadik és kilencvennegyedik zsoltárt nem számítva bele.

feb. 13., jún. 14., okt. 14.

11. fejezet: Miként kell végezni vasárnapokon a vigíliát?

1Vasárnap, korábban keljenek föl a vigíliára. 2Ennél az imaóránál tartsák ezt a rendet; miután elénekelték, mint föntebb mondtuk, a hat zsoltárt és a verset, üljenek le sorrendben a padokra, és olvassanak a könyvből, mint föntebb mondottuk, négy olvasmányt responsoriumaikkal. 3"Dicsőség"-et csak a negyedik responsorium után mondjon az, aki énekel, s ahogy azt elkezdi, azonnal valamennyien tisztelettel keljenek föl. 4Ezek után az olvasmányok után következzék sorban a másik hat zsoltár antifónákkal, mind az előbbieknél és a verssel. 5Ezek után ismét olvassanak másik négy olvasmányt, responsoriumaikkal, oly módon, mint az előbb. 6Utána mondjanak három kantikumot a próféták könyvéből, melyeket az apát jelöl ki, és ezeket az énekeket allelujával énekeljék. 7Miután a verset elmondták, és az apát áldást adott, olvassanak újabb négy olvasmányt az Újszövetségből a fentebbi rend szerint. 8A negyedik responsorium után pedig kezdje el az apát a "Téged Isten dicsérünk" kezdetű himnuszt. 9Ennek befejeztével olvassa az apát az evangéliumi szakaszt, mialatt mindnyájan tisztelettel és félelemmel eltelve álljanak fel. 10Ezt felolvasva mindnyájan feleljék rá: Amen. És azonnal kezdje el az apát a "Téged illet a dicséret" kezdetű himnuszt, és áldás után kezdődjék a reggeli istendicséret. 11A vigíliának ezt a rendjét vasárnaponként minden időben, nyáron és télen is, egyformán tartsák meg, 12hacsak az olvasmányokból és a responsoriumokból valamit lerövidíteni nem kellene, ha netalán, mitől Isten mentsen, megkésve kelnének föl. 13Attól azonban mindenképpen óvakodjanak, hogy ez meg ne történjen. De ha mégis előfordulna, méltó elégtételt adjon Istennek az imateremben az, akinek hanyagságából ez történt.

feb. 14., jún. 15., okt. 15.

12. fejezet: Hogyan kell végezni a reggeli dicséretet?

1Vasárnap, a reggeli dicséretben mondják mindjárt először a hatvanhatodik zsoltárt antifóna nélkül egyvégtében énekelve. 2Utána mondják az ötvenediket allelujával, 3majd a száztizenhetediket és a hatvankettediket. 4Ezekre következzék a "Benedicite"-kantikum, a "Laudate"-zsoltárok, egy olvasmány könyv nélkül a Jelenések könyvéből, responsorium, egy szentambrusi himnusz, vers, az evangéliumból vett kantikum, a kislitánia és a befejezés.

feb. 15., jún. 16., okt. 16.

13. fejezet: Hogyan kell végezni hétköznapokon a reggeli dicséretet?

1Hétköznapokon, pedig a reggeli dicséret ünneplése így történjék: 2a hatvanhatodik zsoltárt antifóna nélkül kissé lassan mondják, mint vasárnapokon is, hogy mindenki odaérjen az ötvenedikre, melyet antifónával mondjanak. 3Utána más két-két zsoltárt mondjanak, amint szokták; 4vagyis hétfőn az ötödiket és harmincötödiket, 5kedden a negyvenkettediket és ötvenhatodikat, 6szerdán a hatvanharmadikat és hatvannegyediket, 7csütörtökön a nyolcvanhetediket és a nyolcvankilencediket, 8pénteken a hetvenötödiket és a kilencvennegyediket, 9szombaton a száznegyvenkettediket és a Második Törvénykönyvből a kantikumot (32,1-43), amelyet egy "Dicsőség"-gel osszanak két részre.

10A többi napokon pedig énekeljenek egy-egy kantikumot a prófétákból, mindegyiket a maga napján, ahogy azt a római egyház énekli. 11Erre következzenek a "Laudate"-zsoltárok, majd egy olvasmány az Apostol leveleiből könyv nélkül, majd a responsorium, a szentambrusi himnusz, vers, az evangéliumi kantikum, a kislitánia és a befejezés.

feb. 16., jún. 17., okt. 17.

13. fejezet: Hogyan kell végezni hétköznapokon a reggeli dicséretet?

12A reggeli dicséret, és a vesperás ünneplése soha ne múljék el anélkül, hogy az elöljáró a végén mindnyájuk hallatára teljesen el ne mondaná az Úr imádságát, a Miatyánkot, az egymásnak okozott nehézségek tövisei miatt, 13hogy így az imádságban tett ígéret is, - amikor azt mondják: "Bocsáss meg nekünk, ahogyan mi is megbocsátunk" - kötelezze őket arra, hogy tisztítsák meg magukat az efféle vétkektől. 14A többi alkalommal azonban ennek az imádságnak csak utolsó szavait mondják hangosan, hogy mindnyájan felelhessék: "De szabadíts meg a gonosztól“.

feb. 17., jún. 18., okt. 18.

14. fejezet: Miként kell megtartani a vigiliát a szentek születésnapján?

1A szentek ünnepein, és minden ünnepnapon úgy tartsák meg, ahogy vasárnapra mondtuk, 2kivéve, hogy olyan zsoltárokat, antifónákat és olvasmányokat mondjanak, amelyek ahhoz a naphoz tartoznak. Egyébként tartsák meg a föntebb leírt rendet.

feb. 18., jún. 19., okt. 19.

15. fejezet: Mikor kell alleluját mondani?

1A szent húsvéttól, pünkösdig szüntelenül mondják az alleluját mind a zsoltárokban, mind a responsoriumokban. 2Pünkösdtől kezdve a negyvennapi böjt kezdetéig minden éjjel csak a második hat zsoltárhoz kapcsoljanak alleluját. 3A negyvennapi böjtön kívül pedig minden vasárnap (a harmadik nocturnum) kantikumait, továbbá a primát, a terciát, szextát, nónát allelujával végezzék; a vesperást ellenben antifónákkal. A responsoriumokat azonban sohase mondják allelujával, kivéve a húsvéttól pünkösdig terjedő időt.

feb. 19., jún. 20., okt. 20.

16. fejezet: Miként kell az isteszolgálatot napközben elvégezni?

1Úgy, ahogy a próféta mondja: "Napjában hétszer mondok dicséretet neked" (Zsolt 118,164). 2Ezt a megszentelt hetes számot akkor töltjük be, ha a reggeli dicséret, a prima, a tercia, a szexta, a nóna, a vesperás és a kompletórium idején köteles szolgálatunkat elvégezzük. 3Mert ezekről a nappali imaórákról mondja a próféta: "Napjában hétszer mondok dicséretet neked". 4Az éjszakai vigíliáról ugyanez a próféta mondja: "Az éj közepén is fölkelek téged magasztalni" (Zsolt 118,62). 5Tehát ezekben az időkben adjunk dicséretet Teremtőnknek "igazságos ítélete miatt" (Zsolt 118,62), azaz: a reggeli dicséretben, a primában, a terciában, a szextában, a nónában, a vesperásban és a kompletóriumban, és éjjel is keljünk föl magasztalására.

feb. 20., jún. 21., okt. 21.

17. fejezet: Hány zsoltárt kell mondani ezekben az imaórákban?

1A vigíliát, és a reggeli dicséretet illetően már megállapítottuk a zsoltározás rendjét. Lássuk most már a következő imaórákat.

2A primában mondjanak három zsoltárt külön-külön és ne közös "Dicsőség"-gel; 3de még mielőtt elkezdik a zsoltárokat, ennek az imaórának himnuszát mondják ez után a vers után: "Istenem, hallgass hívásomra". 4A három zsoltár végeztével mondjanak egy olvasmányt, verset, Kyrie eleisont, és a befejező könyörgést. 5A tercia, a sexta és a nóna imái ugyanilyen sorrendben következzenek. Tehát a vers, az illető imaórának himnusza, három-három zsoltár, olvasmány, vers, Kyrie eleison és a befejező könyörgés. 6Ha nagyobb a testület, antifónákkal, ha kisebb akkor egyvégtében mondják.

7A vesperáson négy zsoltárt mondjanak antifónákkal, a zsoltárok után az olvasmányt, 8majd következzék a responsorium, a szentambrusi himnusz, vers, az evangéliumból vett kantikum (a Magnificat), utána a kislitánia az Úr imádságával és a befejező rész.

9A kompletórium pedig három zsoltár elmondásából álljon; a zsoltárokat egyfolytában, antifóna nélkül mondják. 10Azután ennek az imaórának a himnusza, egy olvasmány, vers, Kyrie eleison, és áldásadással a befejező részek következzenek.

feb. 21., jún. 22., okt. 22.

18. fejezet: Milyen rendben kell mondani a zsoltárokat?

1Először mondják ezt a verset:
"Istenem, hallgass hívásomra,
Uram, siess segítségemre" (Zsolt 69,2)
Utána "Dicsőség", s aztán minden imaórának a saját himnusza következzék. 2Aztán vasárnap a primában a száztizennyolcadik zsoltár első négy szakaszát mondják, 3a többi imaórában pedig, azaz a terciában, szextában, és a nónában az említett száztizennyolcadik zsoltárnak három-három szakaszát. 4A hétfői primában azonban három zsoltárt mondjanak: az elsőt, a másodikat és a hatodikat. 5És így mondjanak a primában minden nap, egészen vasárnapig sorban három-három zsoltárt egészen a tizenkilencedik zsoltárig, mégpedig úgy, hogy a kilencediket és tizenhetediket osszák fel két-két részre. 6És így vasárnap a vigília mindig a húszadik zsoltárral kezdődjék.

feb. 22., jún. 23., okt. 23.

18. fejezet: Milyen rendben kell mondani a zsoltárokat?

7Hétfőn a terciában, szextában és nónában a száztizennyolcadik zsoltár hátralevő kilenc szakaszát mondják el, hármasával minden imaórában. 8Így tehát két nap alatt, vasárnapon és hétfőn, elvégzik a száztizennyolcadik zsoltárt. 9Kedden már a terciára, szextára, nónára három-három zsoltárt mondjanak, a száztizenkilenctől a százhuszonhétig, azaz kilenc zsoltárt. 10Ezeket a zsoltárokat folyvást ismételjék ezekben az imaórákban egészen vasárnapig; a himnuszok, olvasmányok és versek rendje is ugyanaz marad mindennap. 11Így a vasárnap mindig a száztizennyolcadik zsoltárral kezdődik.

feb. 23., jún. 24., okt. 24.

18. fejezet: Milyen rendben kell mondani a zsoltárokat?

12A vesperásban azonban minden nap négy zsoltárt énekeljenek. 13Ezek a zsoltárok kezdődjenek a százkilencedikkel, és tartsanak a száznegyvenhétig, 14azok kivételével, melyek közülük más imaórákra vannak fenntartva, tudniillik a száztizenhéttől a százhuszonhetedikig, és a százharmincharmadik és száznegyvenkettedik; 15a többit mind a vesperásban kell mondani. 16Mivel így három zsoltárral kevesebb van, azért osszák ketté azokat, amelyek a fentemlített sorozatban hosszabbaknak bizonyulnak, tudniillik a százharmincnyolcadikat, a száznegyvenharmadikat és a száznegyvennegyediket. 17A száztizenhatodikat pedig, mivel rövid, a száztizenötödikkel kapcsolják egybe. 18Miután így elrendeztük a vesperás zsoltárainak sorrendjét, a többit, úgymint az olvasmányt, responsoriumot, himnuszt, verset, kantikumot (a Magnificatot) úgy végezzék, ahogy azt fentebb elrendeztük.

19A kompletóriumban minden nap ugyanazokat a zsoltárokat ismételjék, azaz a negyediket, a kilencvenediket és a százharmincadikat.

szökőévben feb. 24.,
egyébként az előző szakaszokhoz csatoljuk,
jún. 25., okt. 25.

18. fejezet: Milyen rendben kell mondani a zsoltárokat?

20Ezzel megállapítottuk a nappali zsolozsma rendjét. A többi még hátralevő zsoltárt egyenlően osszák el a hét éjszakai vigíliára; 21felezzék meg, ugyanis a köztük lévő hosszabb zsoltárokat, és minden éjszakára tizenkettőt rendeljenek.

22Itt kifejezetten megjegyezzük: hogyha valakinek a zsoltároknak ez az elosztása nem tetszenék, rendezze el maga, ha másképpen jobbnak ítéli. 23Csak mindenképpen ügyeljen arra, hogy minden héten az egész százötvenből álló zsoltárkönyvet végigimádkozzák, és vasárnap a vigílián megint előlről kezdjék. 24Mert nagyon csekély buzgalmat mutatnak imaszolgálatukban azok a szerzetesek, akik a hét lefolyása alatt kevesebbet mondanak, mint az egész zsoltárkönyv és a kantikumok. 25Hiszen valahol azt olvassuk, hogy szentatyáink nagy szerényen egy nap alatt teljesítették azt, amit mi restek bárcsak egy teljes hét alatt elvégeznénk.

feb. 24. (25.), jún. 26., okt. 26.

19. fejezet: Magtartás módja a zsolozsmázásban

1Hisszük, hogy Isten mindenütt jelen van, és hogy "az Úr szeme mindenütt figyeli a jókat és a rosszakat" (Péld 15,3), 2de ez a hit a legerősebb és minden kételkedéstől mentes legyen akkor, amikor az istenszolgálaton veszünk részt. 3Ezért mindig meg kell emlékeznünk arról, amit a próféta mond: "szolgáljatok az Úrnak félelemmel" (Zsolt 2,11), 4és másutt: "zsoltározzatok bölcsességgel" (Zsolt 46,8), 5és: "az angyalok színe előtt mondok zsoltárt neked" (Zsolt 137,1). 6Vegyük tehát fontolóra, miként kell Isten és ő angyalai színe előtt viselkedni, 7és úgy álljunk a zsolozsmázáshoz, hogy szívünk megegyezzék szavunkkal.

feb. 25. (26.), jún. 27., okt. 27.

20. fejezet: A tisztetettudó viselkedés az imádságban

1Ha nagyhatalmú emberekkel akarunk valamit elfogadtatni, csak alázattal és tisztelettel merjük tenni. 2Mennyivel inkább kell a mindenség Urához és Istenéhez teljes alázattal és tiszta áhítattal esedeznünk. 3Azt is tudnunk kell, hogy nem a sok szóban, hanem szív tisztaságában és a könnyes töredelemben találunk meghallgatást. 4És ezért rövidnek és tisztának kell lenni az imádságnak, hacsak az isteni kegyelem ihletéséből hosszabbra nem nyúlna. 5A közösségben azonban mindenképpen rövid legyen az imádság, és az elöljáró jeladására mindnyájan keljenek föl.

feb. 26. (27.), jún. 28., okt. 28.

21. fejezet: A monostor dékánjai

1Ha nagyobb a közösség, akkor ki kell választani közülük jó hírben álló és szent életű testvéreket, és dékánokká kell tenni őket. 2Ezek mindenben viseljék gondját a maguk dékániájának az Isten törvényei és apátjuk parancsai szerint. 3Olyanokat kell kiválasztani dékánoknak, akikkel az apát nyugodtan megoszthatja terheit; 4és ne a sorrend szerint válasszák ki őket, hanem életük érdeme és tanításuk bölcsessége szerint.

5Ha pedig e dékánok közül valaki gőgtől felfuvalkodva megfeddésre adna okot, és ha egyszer, kétszer, sőt háromszor is megdorgálták, 6és mégsem akarna megjavulni, le kell tenni, és olyan lépjen helyére, aki méltó erre.

7A perjelről is ugyanezeket rendeljük.

feb. 27. (28.), jún. 29., okt. 29.

22. fejezet: Hogyan aludjanak a szerzetesek?

1Mindegyik külön ágyban aludjék. 2Ágyfelszerelést, a szerzeteséletnek megfelelőt, az apát rendelése szerint kapjanak. 3Ha lehetséges, mindnyájan egyhelyen aludjanak; ha pedig nagy számuk ezt nem engedi, tizenként vagy húszanként aludjanak dékánjukkal együtt, hogy őrködjék fölöttük. 4Ebben a helyiségben egészen reggelig égjen a mécses.

5Ruhában aludjanak, és övvel vagy kötéllel felövezve, de késük ne legyen az oldalukon, amikor alusznak, hogy az alvót álom közben véletlenül meg ne sebezze. 6Így a szerzetesek mindig készen legyenek arra, hogy a jeladásra késedelem nélkül fölkeljenek, és egymást megelőzve, de mégis komolyan és serényen az istenszolgálatra siessenek. 7A fiatalabb testvérek ágyai ne legyenek egymás mellett, hanem az öregebbekével vegyest. 8Mikor pedig fölkelnek az istenszolgálatra, egymást halkan biztatgassák, hogy az aluszékonyaknak ne legyen mentségük.

feb. 28. (29.), jún. 30., okt. 30.

23. fejezet: A vétségek miatt való kiközösítés

1Ha valamelyik testvérről úgy találják, hogy makacs, engedetlen, kevély, zúgolódó vagy valamiben a szent Regulának vagy a parancsoknak ellenére tesz, és dékánjait megveti, 2az ilyet a mi Urunk parancsa szerint egy vagy kétízben négyszemközt intsék meg dékánjaik (Mt 18,15). 3Ha nem javul meg, dorgálják meg nyíltan mindenki előtt. 4Ha még így sem tér jobb útra, essék kiközösítés alá, ha megérti ennek a büntetésnek értelmét. 5Ha pedig megátalkodott, testi büntetésnek vessék alá.

márc. 1., júl. 1., okt. 31.

24. fejezet: Milyen legyen a kiközösítés módja?

1A kiközösítés és megfegyelmezés módját és mértékét a bűnhöz kell szabni; 2a bűn nagyságát azonban az apát ítéli meg.

3Ha valamelyik testvért csupán kisebb hibákban találják bűnösnek, akkor csak a közös asztaltól tiltsák el. 4Az asztalközösségtől megfosztottra ez a szabály áll: Az imateremben sem zsoltárt, sem antifónát nem énekelhet, sem olvasmányt nem olvashat, míg csak eleget nem tesz; 5ételt pedig csak a testvérek étkezése után egyedül kapjon. 6Így például ha a testvérek tizenkét órakor étkeznek, az a testvér háromkor egyék; ha a testvérek három órakor, ő este; 7míg csak megfelelő elégtétellel bocsánatot nem kap.

márc. 2., júl. 2., nov. 1.

25. fejezet: A súlyosabb hibák

1Azt a testvért pedig, akire súlyosabb bűn nehezedik, zárják ki mind az asztalközösségből, mind az imateremből. 2Senki a testvérek közül ne érintkezzék, még csak szóba se álljon vele. 3Egyedül legyen a reárótt munkában, és maradjon meg állhatatosan a vezeklés szomorúságában, hiszen ismeri az Apostol félelmetes mondását: 4"Az ilyen ember átadatott a test pusztulására, hogy a lélek üdvözüljön az Úr napján" (1Kor 5,5). 5Eledelét pedig külön kapja abban a mennyiségben és olyan órában, amint az apát jónak ítéli. 6És senki se adjon neki áldást üdvözlésképpen, ha vele találkozik, és a neki nyújtott ételt se áldják meg.

márc. 3., júl. 3., nov. 2.

26. fejezet: Azokról, akik engedély nélkül érintkeznek a kiközösítettekkel

1Ha valamelyik testvér az apát parancsa nélkül bármilyen módon a kiközösítettel érintkezni merészelne, vagy vele beszélni, vagy neki valamilyen utasítást adni, 2azt büntetésül ugyanolyan kiközösítés érje.

márc. 4., júl. 4., nov. 3.

27. fejezet: Miként gondoskodjék az apát a kiközösítettekről?

1Az apátnak a lehető legnagyobb gondja legyen a bűnös testvérekre, mert "nem az egészségeseknek szükséges az orvos, hanem a betegeknek" (Mt 9,12). 2Ezért mint bölcs orvos minden eszközt használjon fel: küldjön hozzá szenpektákat, vagyis öregebb, bölcs testvéreket, 3akik mintegy titokban vigasztalják az önmagával küszködő testvért, és alázatos elégtételadásra buzdítsák; vigasztalják is, nehogy "elnyelje őt a túlságos szomorúság" (2Kor 2,7), 4hanem miként ugyanaz az Apostol mondja: "Erősödjék meg benne a szeretet" (2Kor 2,8). De imádkozzanak is érte mindnyájan.

5Az apátnak ugyanis különösen nagy gondot kell arra fordítania, és a legnagyobb körültekintéssel és buzgalommal azon kell lennie, hogy a reábízott juhok közül egyet se veszítsen el. 6Tudnia kell ugyanis, hogy beteg lelkek gondozását vállalta magára, nem pedig zsarnoki uralmat az egészségesek fölött. 7Rettegjen a próféta fenyegetésétől, amelyben Isten szól hozzá: "Ami kövér volt, kiválasztották, de az erőtlent elvetették" (Ez 34,3-4). 8Kövesse a jó pásztor atyai példáját, aki otthagyta kilencvenkilenc juhát a hegyekben, és elment az egy eltévedtet megkeresni (Lk 15,3-5), 9és annak gyöngeségén annyira szánakozott, hogy szent vállaira kegyeskedett venni, és így vitte vissza a nyájhoz.

márc. 5., júl. 5., nov. 4.

28. fejezet: Azokról, akik többszörös megbüntetés ellenére sem akarnak megjavulni

1Ha valamelyik testvért bármi vétség miatt már gyakran megbüntették, sőt ki is közösítették, s mégsem javul meg, szigorúbb büntetés érje, azaz a megvesszőzés fenyítékét mérjék rá. 2Ha még így sem javul meg, vagy talán - amitől Isten mentsen - felfuvalkodott kevélységgel cselekedetét még védeni is akarná, akkor az apát tegyen úgy, mint bölcs orvos: 3ha az enyhítő szereket, ha az intések kenőcsét és a Szentírás orvosságát már használta, ha végül a kiközösítés és vesszőzés tüzes vasát is, 4és most mégis azt látja, hogy igyekezete nem használ, akkor nyúljon ahhoz, ami ezeknél nagyobb: imádkozzék érte maga is, imádkozzanak a testvérek is, 5hogy az Úr, aki mindent megtehet, adja vissza a beteg testvérek egészségét. 6Ha még ilyen módon sem gyógyulna meg, akkor használja az apát az operálókést, amint az Apostol mondja: "Távolítsátok el a gonoszt magatok közül" (1Kor 5,13). 7És másutt: "Ha a hűtlen eltávozik, hadd távozzék" (1Kor 7,15), 8hogy egy beteg juh az egész nyájat meg ne fertőzze.

márc. 6., júl. 6., nov. 5.

29. fejezet: Vajon vissza kell-e fogadni a monostort elhagyó testvéreket?

1Ha egy testvér, aki saját hibájából hagyta el a monostort, vissza akarna térni, előbb teljes javulást ígérjen, amiatt, hogy kilépett, 2és aztán így fogadják be az utolsó helyre, hogy ezzel alázatosságát kipróbálják. 3Ha ismét kilépne, még harmadszor is vegyék vissza. De tudja meg, hogy ezután a visszatérés minden útja bezárul előtte.

márc. 7., júl. 7., nov. 6.

30. fejezet: Hogyan kell a kiskorú gyermekeket megbüntetni?

1Minden életkornak és értelmi fejlettségnek legyen meg a maga mértéke. 2Ezért valahányszor a gyermekek és a serdülők vétkeznek, vagy akik kevésbé tudják megérteni, hogy milyen büntetést jelent a kiközösítés, 3az ilyeneket szigorú böjttel sújtsák, vagy pedig kemény veréssel büntessék meg, hogy kigyógyuljanak.

márc. 8., júl. 8., nov. 7.

31. fejezet: Milyen legyen a monostor gondozója?

1Házgondnoknak olyat kell kiválasztani a közösségből, aki bölcs, érett jellemű, józan, az evésben mértékletes, nem gőgös, nem heveskedő, nem igazságtalan, nem nehézkes, nem pazarló, 2hanem istenfélő, hogy mintegy atyja legyen az egész közösségnek. 3Mindennek gondját viselje. 4Az apát parancsa nélkül semmit se tegyen; 5amit az parancsol, azt tartsa meg. 6A testvéreket ne szomorítsa meg. 7Ha valamelyik testvér oktalan kívánsággal állna elő, ne szomorítsa meg őt lekicsinyléssel, hanem alázatosan és okosan tagadja meg helytelen kérését. 8Lelke fölött őrködjék, és mindig tartsa emlékezetében azt az apostoli mondást, hogy "aki jól szolgál, jó rangot szerez magának" (1Tim 3,13).

9A lehető legnagyobb gondja legyen a betegekre, gyermekekre, vendégekre és szegényekre, abban a biztos meggyőződésben, hogy mindezekről az ítélet napján számot ad majd.

10A monostor minden fölszerelését és minden vagyonát úgy tekintse, mint az oltár szent edényét. 11Semmit se tartson elhanyagolható csekélységnek. 12Ne legyen se fösvény, se pazarló, se a monostor vagyonának tékozlója, hanem mindent mértékkel tegyen, és az apát rendelkezése szerint.

márc. 9., júl. 9., nov. 8.

31. fejezet: Milyen legyen a monostor gondozója?

13Mindenekelőtt legyen alázatos, és ha valakinek nem tud anyagit adni, nyújtson akkor legalább jó szóval feleletet, 14amint írva van: "A jó szó többet ér a legjobb adománynál" (Sir 18,17). 15Mindennek, amit az apát reábíz, maga viselje gondját; amitől azonban eltiltja, azt ne merészelje tenni.

16A testvéreknek a meghatározott járandóságot minden fennhéjázás nélkül adja ki, hogy ne botránkoztassa őket. Gondoljon az isteni szóra, hogy mit érdemel az, aki megbotránkoztat egyet a kicsinyek közül (Mt 18,6).

17Ha nagyobb a testület, adjanak melléje segítőket, hogy ezek támogatásával maga is nyugodt lélekkel teljesíthesse a reábízott feladatot. 18Mindent a maga idejében kell adni, ami adnivaló, és kérni, ami kérnivaló, 19hogy Isten házában senki ne nyugtalankodjék, és ne szomorkodjék.

márc. 10., júl. 10., nov. 9.

32. fejezet: A monostor szerszámai és egyéb tárgyai

1A monostor minden vagyona fölé, legyen az szerszám, ruha vagy bármilyen tárgy, rendeljen az apát testvéreket, akiknek életében és jellemében megbízhat. 2És az egyes tárgyakat, amint jónak látja, adja át nekik, hogy őrizzék és tartsák számon őket. 3Ezekről legyen jegyzéke az apátnak, hogy midőn a testvérek a reájuk bízott dolgokban egymást fölváltják, tudja, hogy mit ad ki és mit kap vissza.

4Ha pedig valaki a monostor dolgait piszkosan vagy hanyagul kezeli, feddjék meg; 5ha nem javul meg, a Regula szerinti büntetéssel sújtsák.

márc. 11., júl. 11., nov. 10.

33. fejezet: Lehet-e a szerzeteseknek tulajdonuk?

1Kiváltképpen ezt a bűnt kell gyökerestül kiirtani a monostorból. 2Senki se merészeljen az apát rendelése nélkül bármit is adni vagy elfogadni, 3vagy bármit is sajátjaként bírni; egyáltalán semmit sem: se könyvet, se írótáblát, se íróvesszőt, tehát igazán semmit se. 4Hiszen még saját testüket vagy akaratukat sem szabad tulajdon hatalmukban tartaniuk, 5hanem minden szükségeset a monostor atyjától várjanak. Ne is legyen semmijük sem, amit az apát nem ad, vagy meg nem enged. 6Mindenük legyen közös, amint írva van, senki se valljon magáénak semmit (ApCsel 4,32), se ne tartson jogot semmire. 7Ha valakit rajtakapnának, hogy ebben az igen gonosz bűnben találja örömét, figyelmeztessék első- és másodíziglen; 8ha nem javul meg, büntetéssel sújtsák.

márc. 12., júl. 12., nov. 11.

34. fejezet: Egyenlően kapják-e meg mindnyájan a szükségeseket?

1Úgy, ahogy írva van: "Mindenegyesnek annyit osztottak ki, amennyire kinek-kinek szüksége volt" (ApCsel 4,35). 2Nem azt mondjuk ezzel, hogy személyválogatás legyen - ettől Isten mentsen -, hanem hogy tekintetbe kell venni a gyöngeségeket. 3Aki kevesebbre szorul, adjon hálát Istennek és ne szomorkodjék, 4akinek pedig többre van szüksége, alázza meg magát gyöngeségéért és ne bizakodjék el, hogy könyörületességből többet kap. 5Így minden tag békességben lesz. 6Különösen a zúgolódás bűnének nem szabad semmiféle okból, sem szóban, sem jelben megnyilatkoznia. 7Ha valakit ezen rajtakapnak, a szigorúbb büntetésnek vessék alá.

márc. 13., júl. 13., nov. 12.

35. fejezet: A konyhán szolgáló hetesek

1A testvérek szolgáljanak egymásnak úgy, hogy senkit se mentsenek föl a konyhai szolgálat alól, hacsak betegsége miatt nem, vagy ha valami nagyon hasznos dologgal van elfoglalva. 2Ezzel a szolgálattal az érdem is, a szeretet is gyarapodik. 3De a gyöngék mellé gondoskodjanak segítőkről, hogy ne szomorkodva végezzék ezt a szolgálatot. 4Általában a közösség nagyságához és a helyi viszonyokhoz képest mindenütt legyenek segítők. 5Ha nagyobb a közösség, a házgondnokot mentsék föl a konyhától, és azokat is, mint mondottuk, akik hasznosabb dolgokkal vannak elfoglalva. 6A többiek egymásnak szeretettel szolgáljanak.

7Aki végzett a hetességgel, szombaton tisztogasson: 8a ruhákat, melyekkel a testvérek kezüket és lábukat törlik meg, mossák ki. 9Aki kezdi a hetességet és aki bevégzi, együtt mossák meg mindenkinek a lábát. 10A szolgálatukhoz tartozó felszerelést tisztán és épségben, jegyzék szerint adják vissza a házgondnoknak. 11A házgondnok pedig hasonlóképpen adja át a belépőnek, hogy tudja, mit ad át és mit kap vissza.

márc. 14., júl. 14., nov. 13.

35. fejezet: A konyhán szolgáló hetesek

12A hetesek az egyszeri, - böjti - étkezés előtt kapjanak a megszabott mennyiségen felül külön italt és kenyeret, 13hogy az étkezés idején zúgolódás és nagy fáradság nélkül szolgáljanak testvéreiknek. 14Ünnepnapokon azonban a mise végéig maradjanak éhgyomorral.

15A kezdő és a végző hetesek vasárnap az imateremben mindjárt a reggeli dicséret után valamennyiük előtt boruljanak térdre és kérjék, hogy imádkozzanak értük. 16A hetességet befejező ezt a verset mondja:

"Áldott vagy, Uram, Istenem,
ki megmentettél és megvigasztaltál engem"
(Dán 3,52; Zsolt 85,17).

17Miután ezt háromszor elismételték, s a kilépő áldást kapott, jöjjön a belépő hetes és mondja:

"Istenem, hallgass hívásomra,
Uram, siess segítségemre" (Zsolt 69,2).

18Ezt is háromszor ismétlik mindnyájan, majd áldás után kezdje el a hetességet.

márc. 15., júl. 15., nov. 14.

36. fejezet: A beteg testvérek

1A betegekről kell mindenekelőtt és mindenek fölött gondoskodni, és valóban mint Krisztusnak úgy szolgáljanak nekik. 2Hisz ő maga mondta: "Beteg voltam, és meglátogattatok engem" (Mt 25,36), 3és: "Amit egynek ezen legkisebbek közül cselekedtetek, nekem cselekedtétek" (Mt 25,40). 4De másfelől a betegek is gondolják meg, hogy Isten dicsőségére szolgálnak nekik, és fölösleges kívánságaikkal ne szomorítsák meg a nekik szolgáló testvéreket. 5De még így is türelemmel kell elviselni őket, mert ezáltal bőségesebb jutalmat lehet szerezni. 6Az apátnak tehát a legnagyobb gondja legyen arra, hogy semmiképpen el ne hanyagolják őket.

7Ezeknek a beteg testvéreknek legyen külön szobájuk, és egy istenfélő, lelkiismeretes és szorgalmas ápolójuk. 8A fürdők használatát ajánlják föl a betegeknek, ahányszor hasznukra van; az egészségeseknek ellenben és kivált a fiataloknak nehezebben engedjék meg. 9Sőt a húsevést is engedjék meg a teljesen gyönge betegeknek, hogy fölépüljenek. Mihelyt azonban jobban lesznek, a hústól szokás szerint mindnyájan tartózkodjanak. 10Kiváltképpen pedig nagy gonddal vigyázzon az apát arra, hogy a házgondnokok és ápolók el ne hanyagolják a betegeket. Ő felelős tanítványai bármilyen hibájáért.

márc. 16., júl. 16., nov. 15.

37. fejezet: Az öregek és a gyermekek

1Habár az emberi természet is könyörületre hajlik ezen életkorokkal, tudniillik az öregekkel és a gyermekekkel szemben, mégis a Regula tekintélyével is gondoskodnunk kell róluk. 2Mindig vegyék tekintetbe bennük a gyöngeséget, és semmiképpen se alkalmazzák rájuk a Regula szigorúságát az ételekben, 3hanem legyenek jóságos figyelemmel irántuk, és a szabályszerű időnél előbb kapjanak valami ételt.

márc. 17., júl. 17., nov. 16.

38. fejezet: A hetes felolvasó

1A testvérek étkezésénél nem szabad hiányoznia a felolvasásnak. De ne ragadja senki csak úgy alkalomszerűen kezébe a könyvet, hogy abból olvasson, hanem aki egész héten át felolvasó lesz, az vasárnap kezdje meg a feladatát. 2A kezdő a mise és áldozás után kérje mindnyájuk imádságát, hogy Isten fordítsa el tőle a felfuvalkodottság szellemét. 3És mindnyájan mondják az imateremben ezt a verset háromszor, de úgy, hogy ő kezdje:

"Uram, nyisd meg ajkamat,
És szám hirdeti dicséretedet" (Zsolt 50,17).

4És miután így áldást kapott, kezdje meg munkáját mint felolvasó. 5Az asztalnál a legnagyobb csend legyen, hogy ott senkinek suttogását vagy szavát ne lehessen hallani, csak a felolvasóét. 6Ami pedig evés vagy ivás közben szükséges, abban úgy szolgálják ki egymást kölcsönösen a testvérek, hogy senki se legyen kénytelen kérni valamit. 7Ha mégis valamire szükség volna, akkor inkább valami jeladással kérjék, semmint szóval. 8Ne is merjen ott senki magáról az olvasmányról vagy más valamiről kérdezősködni, hogy alkalom se adassék a beszédre. 9Kivéve, ha esetleg az elöljáró akarna épülés végett valamit röviden mondani. 10A hetes felolvasó testvér pedig, mielőtt elkezdene olvasni, kapjon egy kis kevert bort a szentáldozás miatt, és hogy nehezére ne essék a böjtölést elviselni. 11Utána pedig a konyhai hetesekkel és felszolgálókkal egyék. 12A testvérek egyébként ne sorrend szerint olvassanak, hanem csak olyanok, akik a hallgatók épülésére szolgálnak.

márc. 18., júl. 18., nov. 17.

39. fejezet: Az étel mértéke

1Úgy hisszük, hogy minden étkezésre, akár tizenkét órai, akár délután három órai, elég lesz két főtt étel az egyesek különféle gyöngeségei miatt; 2hogy aki talán az egyikből nem tud enni, a másikból lakjék jól. 3Tehát két főtt étel elég legyen minden testvérnek. De ha lehet valahonnan szerezni gyümölcsöt vagy friss zöldségféléket, adjanak harmadik fogást is. 4A kenyérből egy font elég legyen napjában, akár egy étkezés van, akár ebéd és vacsora. 5Ha vacsora is van, a házgondnok a font kenyérnek egyharmadát tegye el, és vacsorára adja oda. 6Ha a munka esetleg nehezebb volna, akkor az apát hatalmára és megítélésére van bízva, hogy ha kívánatos, valamivel többet adjon. 7De mindenesetre kerüljék a mértéktelenséget, hogy a szerzetes gyomrát soha meg ne terhelje. 8Semmi sem ellenkezik ugyanis annyira a keresztény emberrel, mint a mértéktelen evés és ivás, 9ahogy a mi Urunk mondja: "Vigyázzatok, hogy szívetek el ne nehezedjék a mértéktelenségben" (Lk 21,34).

10Fiatalabb korú gyermekeknek azonban ne ugyanolyan mennyiséget adjanak, hanem kevesebbet, mint a felnőtteknek, és mindenben legyenek takarékosak.

11A négylábú állatok húsának evésétől pedig mindnyájan teljesen tartózkodjanak, az egészen gyönge betegek kivételével.

márc. 19., júl. 19., nov. 18.

40. fejezet: Az ital mértéke

1"Kinek-kinek saját ajándéka van Istentől, az egyiknek így, a másiknak meg amúgy" (1Kor 7,7). 2Éppen ezért némi töprengéssel rendelkezünk mások táplálkozásának mértékéről. 3Mégis, ha tekintetbe vesszük az erőtlenek gyöngeségét, azt tartjuk, hogy minden egyesnek elég lesz napjában egy hemina bor. 4Akinek azonban Isten megadja az önmegtartóztatás türelmét, tudják meg, hogy külön jutalmuk lesz érte.

5Ha a helyi viszonyok, a munka vagy a nyári hőség miatt többre lenne szükségük, azt az elöljáró ítélje meg. De mindenképpen ügyeljenek arra, hogy sokat ne igyanak, vagy éppen meg ne részegedjenek. 6Bár azt olvastuk, hogy "a bor egyáltalán nem való szerzeteseknek", de mivel korunkban lehetetlen a szerzeteseket erről meggyőzni, legalább abban egyezzünk meg, hogy ne igyunk a telítettségig, hanem mértékletesebben; 7hiszen "a bor elszakítja Istentől még a bölcseket is" (Sir 19,2).

8Ahol azonban a helyi viszonyok úgy hozzák, hogy a felemlített mennyiség sem kapható, hanem sokkal kevesebb vagy éppen semmi, áldják ezért az Istent, akik ott laknak, és ne zúgolódjanak. 9Különösen tehát arra intjük őket, zúgolódás nélkül éljenek.

márc. 20., júl. 20., nov. 19.

41. fejezet: Mikor kell étkezni?

1A szent húsvéttól egészen pünkösdig déli tizenkét órakor étkezzenek a testvérek, és este vacsorázzanak. 2Pünkösdtől pedig egész nyáron át, ha nincs mezei munkája a szerzeteseknek, vagy a nyár szertelen hősége nem lankasztja őket, minden szerdán és pénteken három óráig böjtöljenek; 3a többi napokon tizenkét órakor ebédeljenek. 4Ezt a tizenkétórai ebédet továbbra is tartsák meg, ha mezei munkával vannak elfoglalva, vagy ha túlságosan nagy a nyári hőség, de ezt az apát ítélje meg. 5Olyan bölcs tapintattal intézzen mindent, hogy egyfelől a lelkek üdve biztosítva legyen, másfelől a testvéreknek ne legyen okuk munkájukat zúgolódva végezni. 6Szeptember 14-től a negyvennapi böjt kezdetéig mindig délután három órakor étkezzenek. 7A negyvennapi böjtben pedig egészen húsvétig vesperás után egyenek. 8A vesperást magát úgy végezzék, hogy az étkezésnél ne legyen szükség mécses-világításra, hanem még napvilágnál végezzenek mindent. 9De más időben is, akár a vacsorát, akár az egyszeri étkezés idejét úgy végezzék, hogy minden napvilágnál történjék.

márc. 21., júl. 21., nov. 20.

42. fejezet: A kompletórium után senki ne beszéljen

1Minden időben csöndre kell törekedniük a szerzeteseknek, de főként az éjszakai órákban. 2Azért minden időben, akár böjt, akár kétszeri étkezés van, a következőket rendeljük: 3ha kétszeri étkezés van, ahogy felkeltek a vacsorától, üljenek le mindnyájan együtt, és az egyik olvasson föl a "Beszélgetések"-ből vagy "Az atyák életé"-ből vagy esetleg valami mást, amin épülnek a hallgatók. 4De ne olvassák a Heptateuchust, sem pedig a Királyok Könyvét, mert ez a gyenge lelkeknek nem lesz hasznára, ha ebben az időben a Szentírásnak ezeket a könyveit hallgatják. De más időkben ezeket is olvassák. 5Ha pedig böjti nap van, kis szünetet tartva a vesperás elmondása után, kezdjenek hozzá a "Beszélgetések" olvasásához, amint mondtuk, 6és olvassanak el négy-öt lapot, vagy amennyit az idő enged. 7Míg ez az olvasás tart, valamennyien jöjjenek egybe, még az is, aki esetleg valami rábízott dologgal volt elfoglalva. 8Ha tehát így mindnyájan együtt vannak, imádkozzák el a kompletóriumot, és a kompletóriumról kijőve már senkinek se legyen szabad egy szót sem szólnia. 9Ha valakit rajtakapnának, hogy a hallgatásnak ezt a szabályát megszegte, súlyos büntetés érje; 10kivéve ha az érkező vendégek miatt lenne szükség beszédre, vagy az apát parancsolna valakinek valamit. 11De még ez is a legnagyobb komolysággal és szerény mérséklettel történjék.

márc. 22., júl. 22., nov. 21.

43. fejezet: Azokról, akik az istenszolgálatra vagy az étkezésre késve érkeznek

1Mihelyt meghallják az istentiszteletre hívó jelet, azonnal hagyjanak ott mindent, ami kezükben van és a legnagyobb gyorsasággal induljanak, 2de mégis nyugodtan, hogy a komolytalanságra ne adjanak okot.

3Az istenszolgálatnak tehát semmit eléje ne tegyenek.

4Ha valaki a vigíliára a kilencvennegyedik zsoltár "Dicsőség"-e után érkezik, - és ezért akarjuk azt, hogy ezt a zsoltárt szünetekkel és lassan mondják -, az ilyen ne álljon helyére a karban, 5hanem valamennyi közt utolsónak álljon, vagy arra a helyre, amelyet az apát az ilyen hanyagok számára külön kijelölt, hogy láthassa ő is, meg a többiek is, 6míg az istenszolgálat végeztével nyilvános elégtétellel nem vezekelt. 7Azért tartjuk jónak azt, hogy az utolsó helyen vagy elkülönítve álljon, hogy így mindenki lássa őt, és már szégyenérzetből is megjavuljon. 8Mert ha az imatermen kívül maradnak, lenne is olyan köztük, aki újra lefekszik és alszik, vagy esetleg kint leül és beszélget, s így alkalmat ad a gonosznak. 9Azért hát menjenek csak be, hogy legalább az egészet el ne veszítsék. 10Aki pedig napközben az istenszolgálatra a vers és az azt követő első zsoltár "Dicsőség"-e után sem érkezik oda, a fentebb mondott szabály szerint utolsónak álljon, 11és míg elégtételt nem adott, ne merészeljen a zsoltározók kórusához csatlakozni, hacsak az apát neki erre megbocsátóan engedélyt nem ad, 12de ezt is csak úgy, ha a bűnös eleget tesz érte.

márc. 23., júl. 23., nov. 22.

43. fejezet: Azokról, akik az istenszolgálatra vagy az étkezésre késve érkeznek

13Aki pedig az étkezéshez nem ér oda a vers előtt, hogy valamennyien egyszerre mondják a verset és az imádságot, és együtt üljenek az asztalhoz, 14még pedig a saját hanyagsága vagy hibája miatt nem ér oda, két ízben intsék meg. 15Ha mégsem javul meg, ne engedjék, hogy a közös étkezésen részt vegyen, 16hanem a többiek közösségétől elkülönítve egymagában étkezzen; a borból járó részt is vonják meg tőle, míg elégtételt nem ad és meg nem javul. 17Hasonlóképpen bűnhődjék az is, aki nincs jelen azon a versen, amelyet az étkezés után szoktak mondani.

18Senki se merészeljen az előírt óra előtt vagy után valami ételt vagy italt magához venni. 19De ha az elöljáró valakit valamivel megkínál, és ő nem akarja elfogadni, ha később megkívánja is, ne kapja meg azt sem, amit előbb visszautasított, se valami mást, míg megfelelő elégtételt nem ad.

márc. 24., júl. 24., nov. 23.

44. fejezet: Hogyan tegyenek eleget a kiközösítettek?

1Akit súlyos vétségért tiltottak ki az imateremből és el a közös asztaltól, az abban az időpontban, amikor az imateremben az istenszolgálatot befejezik, az imaterem ajtaja előtt boruljon le, de ne szóljon semmit; 2és maradjon arcával a földre borulva az imateremből kijövők lába előtt. 3És ezt mindaddig tegye, míg az apát az elégtételt megfelelőnek nem tartja. 4Amikor pedig az apát parancsára bemegy, boruljon le magának az apátnak és aztán a többieknek lába elé, hogy imádkozzanak érette. 5És akkor, ha az apát parancsolja, fogadják be a kórusba, arra a helyre, melyet az apát kijelöl számára. 6De mindenesetre zsoltárt, olvasmányt vagy más valamit még ne merészeljen az imateremben énekelni, míg az apát erre újra parancsot nem ad. 7És minden imaórában, amikor az istenszolgálatot befejezik, boruljon le a földre azon a helyen, ahol áll, 8és így tegyen eleget, míg az apát újra meg nem parancsolja neki, hogy most már hagyja abba az elégtételadást.

9Akiket kis hibákért csak a közös asztaltól tiltottak el, az imateremben tegyenek eleget, és ezt tegyék az apát intézkedéséig, 10míg meg nem áldja őket, és azt nem mondja: Elég.

márc. 25., júl. 25., nov. 24.

45. fejezet: Azokról, akik az imateremben követnek el hibát

1Ha valaki zsoltár, responsorium, antifóna mondása alatt vagy olvasás közben követ el hibát, hacsak ott valamennyiük előtt elégtételadással meg nem alázza magát, nagyobb büntetéssel lakoljon 2azért, mert nem akarta alázatosan kijavítani azt, amit hanyagságból vétett. 3A gyermekek az ilyen hibáért kapjanak verést.

márc. 26., júl. 26., nov. 25.

46. fejezet: Azokról, akik bármi más dologban hibáznak

1Ha valaki bármilyen munka közben: a konyhában, az éléskamrában, a tálalóban, a sütőhelyen, a kertben, valamilyen mesterségben, vagy bármilyen más helyen hibát követ el, 2vagy valamit eltör, elveszít, vagy akárhol másvalamit vét, 3és azt az apát és a közösség előtt tüstént nem jelenti, önként eleget nem tesz, és hibáját föl nem tárja, 4ha más által tudódik ki, a nagyobb büntetéssel sújtsák.

5Ha azonban valami titkos, lelki bűnről van szó, azt csak az apát - vagy a lelki atyák előtt - tárja fel, 6aki meg tudja gyógyítatni a saját és mások sebeit, és nem tárja föl, nem hozza nyilvánosságra azokat.

márc. 27., júl. 27., nov. 26.

47. fejezet: Az istenszolgálat idejének jelzése

1Az istenszolgálat idejének jelzéséről éjjel is, nappal is az apát gondoskodjék. Vagy maga jelezze, vagy egy igen pontos testvérre bízza ezt a gondot, hogy mindent a maga idejében végezzenek.

2A zsoltárokat pedig és az antifónákat az apát után sorrendjük szerint azok énekeljék, akiknek ezt meghagyta. 3Énekelni azonban vagy felolvasni ne merjen senki, csak az, aki teljesíteni tudja ezt a feladatot, úgy hogy a hallgatók épüljenek. 4Ezt alázattal, komolysággal és szent félelemmel végezze, akinek az apát megparancsolja.

márc. 28., júl. 28., nov. 27.

48. fejezet: A mindennapi testi munka

1A tétlenség a lélek ellensége. Ezért a testvérek a megállapított időben foglalkozzanak testi munkával, más órákban pedig szent olvasmányokkal.

2Úgy hisszük, hogy az időt mindkettő számára következőképpen oszthatjuk be: 3Húsvéttól október elsejéig menjenek ki a testvérek reggel, és a primától körülbelül tíz óráig végezzék el a szükséges teendőket. 4Tíztől egészen szextáig olvasással foglalkozzanak. 5A szexta után pedig, miután fölkeltek az étkezéstől, pihenjenek ágyukon egészen csendben, vagy ha valaki olvasni akar, akként olvasson magában, hogy mást ne zavarjon. 6A nónát kissé korábban, fél kettőkor mondják, és azután egészen a vesperásig a szükséges munkát végezzék. 7Ha pedig a helyi viszonyok vagy szegénységük azt kívánná, hogy maguk gyűjtsék be a termést, ne szomorkodjanak, 8mert akkor igazi szerzetesek, ha saját kezük munkájából élnek, mint atyáink és az apostolok is. 9De mindez mérséklettel történjék a kislelkűek miatt.

márc. 29., júl. 29., nov. 28.

48. fejezet: A mindennapi testi munka

10Október elsejétől pedig a negyvennapi böjt kezdetéig egészen nyolc óráig olvasással foglalkozzanak. 11Nyolc órakor mondják a terciát, aztán nónáig valamennyien a rájukszabott munkán dolgozzanak. 12A nónára hívó első jeladásra mindenki hagyja abba a munkát és legyen készen, mire a második gongütés felhangzik. 13Étkezés után pedig olvasmányaikkal vagy a zsoltárok tanulásával foglalkozzanak.

14A negyvennapi böjt idején pedig reggeltől egészen terciáig olvasmányaikkal foglalkozzanak, és utána négy óráig végezzék a rájuk bízott munkát. 15A negyvennapi böjtre mindenki kapjon egy könyvet a könyvtárból, amelyet elejétől végig olvasson el. 16Ezeket a könyveket a negyvennapi böjt elején adják ki. 17Mindenesetre azonban rendeljenek ki egy vagy két szeniort, hogy a monostorban abban az időben, amikor a testvérek olvasással foglalkoznak, küröljárjanak, 18és megnézzék, nem találnak-e hanyag testvért, aki henyél vagy beszélget, és nem törődik az olvasással, és így nemcsak magának van kárára, hanem másokat is zavar. 19Ha ilyet találnak, - Isten mentsen ettől -, két ízben intsék meg. 20Ha nem javul meg, a Regula szerinti büntetéssel sújtsák, úgy hogy a többiek is féljenek. 21Ne is érintkezzék az egyik testvér a másikkal a maga idején kívül.

márc. 30., júl. 30., nov. 29.

48. fejezet: A mindennapi testi munka

22Vasárnap hasonlóképpen olvasással foglalkozzanak valamennyien, azok kivételével, akik különböző feladatokra vannak kirendelve. 23Ha pedig valaki olyan hanyag vagy rest volna, hogy nem akarna vagy nem tudna lelki munkával foglalkozni vagy olvasni, adjanak neki más munkát, hogy ne henyéljen. 24A beteg vagy gyönge testvérekre olyan dolgot vagy testi munkát bízzanak, hogy se ne henyéljenek, se a munka terhe alatt le ne törjenek, vagy éppen meg ne futamodjanak. 25Ezek gyöngeségét mindig vegye tekintetbe az apát.

márc. 31., júl. 31., nov. 30.

49. fejezet: A negyvennapi böjt megtartása

1A szerzetes életének olyannak kell lennie, mintha állandóan negyvennapi böjti fegyelem alatt élne, 2mégis mivel kevesekben van meg ehhez az erő, ezért azt tanácsoljuk, hogy a negyvennapnak ebben az idejében teljes tisztasággal élje életét, 3ugyanakkor a más időkben elkövetett hanyagságait ezekben a szent napokban tegye jóvá. 4Ez akkor történik megfelelő módon, ha minden bűntől tartózkodunk, könnyek között imádkozunk, szent olvasmányokat olvasunk, a szív töredelmére és az önmegtagadás cselekedeteire törekedünk. 5Ezekben a napokban tehát szolgálatunk szokott mértékéhez adjunk hozzá valamit: külön imádságokat, ételben és italban önmegtagadást. 6A kiszabott mértéken felül mindenki ajánljon föl valamit saját akaratából a Szentlélek örömében Istennek, 7azaz: vonjon meg valamit testétől az ételben, italban, alvásban, beszédben és tréfálkozásban, és így a lelki vágyódás örömével várja a szent húsvétot. 8Azt azonban, amit ki-ki felajánl, terjessze apátja elé, és az ő imádságával és beleegyezésével tegye, 9mert ami a lelki atya jóváhagyása nélkül történik, elbizakodottságnak és hiú dicsőségvágynak számít, nem érdemnek. 10Tehát mindent az apát beleegyezésével tegyenek.

ápr. 1., aug. 1., dec. 1.

50. fejezet: Azokról a testvérekről, akik az imateremtől távol dolgoznak vagy úton vannak

1Azok a testvérek, akik nagyobb távolságban dolgoznak, és így nem tudnak a megfelelő imaórára az imateremben megjelenni, 2és az apát is úgy ítéli meg, hogy ez a helyzet, 3azok ott a munkahelyen végezzék az istenszolgálatot, és szent félelemmel hajtsák meg térdüket. 4Hasonlóképpen azok se hagyják el az elrendelt imaórákat, akiket útra küldtek, hanem amint lehet, végezzék el magukban, és köteles szolgálatuk teljesítését ne mulasszák el.

ápr. 2., aug. 2., dec. 2.

51. fejezet: Azokról a testvérekről, akik nem nagyon messze távoznak

1Az a testvér, akit bármilyen ügyben küldenek ki, és előreláthatóan még aznap visszatérhet a monostorba, ne merjen ott kint enni, bármennyire kínálná is valaki, 2hacsak az apát ezt meg nem engedi neki. Ha másként cselekszik, közösítsék ki.

ápr. 3., aug. 3., dec. 3.

52. fejezet: A monostor imaterme

1Az imaterem az legyen, aminek a neve mondja. Ott mást ne csináljanak és ne is tartsanak. 2Az istenszolgálat után mindnyájan a legnagyobb csendben és Isten iránt való tiszteletadással távozzanak, 3hogy azt a testvért, aki esetleg még külön is akar imádkozni, a másik helytelen viselkedése ne akadályozza. 4De máskor is, ha valaki magában, csendesen akar ott imádkozni, egyszerűen menjen be és imádkozzék; ne hangos szóval, hanem könnyek között és bensőséges szívvel. 5Aki tehát nem ezt teszi, annak ne engedjék meg, hogy az istenszolgálat végeztével az imateremben maradjon, amint mondtuk, hogy mást ne zavarjon.

ápr. 4., aug. 4., dec. 4.

53. fejezet: A vendégek befogadása

1Minden érkező vendéget úgy fogadjanak, mint magát Krisztust, mert ő maga mondja majd egykor: "Idegen voltam, és befogadtatok engem" (Mt 25,5). 2Mindenkinek adják meg a megfelelő tiszteletet, de elsősorban a hitben testvéreinknek és a zarándokoknak. 3Mihelyt tehát vendéget jelentenek, szolgálatkész szeretettel siessenek elébe az elöljáró és a testvérek. 4Először együtt imádkozzanak, és csak azután váltsanak békecsókot. 5Ezt a békecsókot tehát csak az előzetes imádság után adják, az ördög cselvetései miatt. 6Minden érkező vagy távozó vendéget teljes alázatossággal köszöntsenek: 7meghajtott fővel vagy egészen arcra borulva imádják benne Krisztust, akit csakugyan be is fogadtak.

8Ha a fogadás megtörtént, vezessék a vendéget az imádságra, azután üljön le velük az elöljáró vagy akit ő kirendel. 9Olvassanak föl a vendég előtt a Szentírásból, hogy épüljön, aztán pedig teljes szeretetszolgálattal legyenek iránta. 10Az elöljáró a vendég kedvéért megszegheti böjtöt, hacsak nincs különben is böjti nap, amelyet nem szabad megszegni, 11de a testvérek folytassák szokott böjtjüket. 12Az apát adjon vizet a vendégek kezére, 13s minden vendég lábát az apát is, az egész közösség is mossa meg. 14Lábmosás után ezt a verset imádkozzák: "Befogadtuk, Istenünk, irgalmadat templomod belsejében" (Zsolt 47,10). 15Kiváló nagy gondot fordítsanak a szegények és zarándokok befogadására, mert bennük még inkább fogadjuk Krisztust; míg a gazdagokkal szemben érzett félelem maga is tisztelet vált ki.

ápr. 5., aug. 5., dec. 5.

53. fejezet: A vendégek befogadása

16Az apát és a vendégek számára legyen külön konyha, hogy a bizonytalan időben érkező vendégek, - hisz a monostorban az ilyenek sohasem hiányoznak -, ne zavarják a testvéreket. 17Erre a konyhára egész évre két testvért rendeljenek ki, akik jól el tudják látni ezt a munkát. 18Szükség esetén adjanak melléjük segítőket, hogy zúgolódás nélkül szolgáljanak. Viszont ha kevesebb az elfoglaltságuk, menjenek munkára oda, ahova rendelik őket. 19De ne csak őnáluk, hanem a monostor minden munkakörében ez legyen az elv: 20amikor szükséges, segítséget adjanak nekik, viszont ha nincs dolguk, engedelmesen tegyék meg, amit parancsolnak.

21A vendégek lakását is olyan testvérre bízzák, kinek lelkét istenfélelem tölti el. 22Legyen ott kellő számban ágy készen. Az Isten házát bölcsek bölcsen kormányozzák. 23A vendégekhez pedig, aki arra parancsot nem kap, semmiképpen ne csatlakozzék, és velük beszédbe ne elegyedjék, 24hanem ha találkozik velük vagy meglátja őket, alázatosan köszönjön, amint mondottuk, és áldáskérés után menjen tovább azzal a megjegyzéssel, hogy nem szabad a vendéggel beszélgetnie.

ápr. 6., aug. 6., dec. 6.

54. fejezet: Szabad-e a szerzetesnek levelet vagy bármi mást elfogadnia

1Semmiképpen se legyen szabad a szerzetesnek sem szüleitől sem bárki mástól, de egymástól sem, akár levelet, akár eulogiát vagy bármi csekély ajándékot elfogadnia vagy adnia az apát engedélye nélkül. 2Még ha szülei küldenének is neki valamit, ne merje elfogadni előbb, hacsak be nem jelenti az apátnak. 3Ha megengedi is annak elfogadását, még mindig az apát hatalmában áll, hogy kinek akarja adni. 4Ilyenkor az a testvér, akinek szánva volt, ne szomorkodjék, hogy ne adjon alkalmat az ördögnek. 5Aki másképpen merészel cselekedni, azt a Regula előírása szerint büntessék meg.

ápr. 7., aug. 7., dec. 7.

55. fejezet: A testvérek ruházata és lábbelije

1Ruhákat a testvérek lakóhelyüknek és az éghajlatnak megfelelően kapjanak, 2mivel hideg vidéken többre van szükségük, melegen pedig kevesebbre. 3Ennek megítélése tehát az apátra tartozik. 4Mégis azt hisszük, hogy mérsékelt éghajlatú helyeken minden szerzetes számára elég egy kukulla és egy tunika, - 5mégpedig télen egy vastagabb, gyapjas kukulla, nyáron pedig egy könnyű, viseltes -, 6továbbá a munka miatt a skapuláré; lábbelinek pedig cipő és szandál. 7Ezeknek a ruháknak színe vagy durvasága miatt ne okoskodjanak a szerzetesek, hanem viseljenek olyat, amilyen azon a vidéken található vagy éppen olcsóbban megszerezhető.

8Az apát azonban gondoskodjék a ruhák mértékéről, hogy ne legyenek rövidek azoknak, akik hordják, hanem rájuk illők. 9Amikor újat kapnak, azonnal adják vissza mindig a régit, hogy a szegények számára a ruhatárba helyezhessék. 10Elégséges ugyanis, ha a szerzeteseknek két tunikájuk és két kukullájuk van, az éjszakák és a mosás miatt. 11Ami ezen felül van, az fölösleges, s ezért el kell venni. 12A lábbeliket és minden avult holmit adjanak vissza, ha újat kapnak.

13Akiket útra küldenek, kapjanak a ruhatárból nadrágot, melyet hazatérésük után kimosva ismét adjanak vissza. 14A kukullák és tunikák is legyenek ilyenkor valamivel jobbak a szokottnál, amilyeneket viselnek. Ezeket is útrakelésükkor a ruhatárból kapják, és hazatérésük után oda adják vissza.

ápr. 8., aug. 8., dec. 8.

55. fejezet: A testvérek ruházata és lábbelije

15Ágyneműnek legyen elég egy gyékény, egy könnyebb és egy melegebb takaró és egy fejvánkos. 16De ezeket az ágyakat az apát többször vizsgálja meg, nem található-e ott valami magántulajdon. 17És ha valakinél találnak valamit, amit nem az apáttól kapott, azt a legszigorúbban büntessék meg. 18Hogy a magánbirtoklásnak ezt a bűnét gyökeresen kiirtsák, adjon meg az apát minden szükségeset, 19azaz kukullát és tunikát, cipőt, övet, kést, íróvesszőt, tűt, írótáblát, hogy senki se menthesse magát azzal, hogy szükséget szenvedett valamiben.

20Az apát egyébként tartsa mindig szeme előtt az Apostolok Cselekedeteinek ezt a mondását: "Minden egyesnek annyit adtak, amennyire kinek-kinek szüksége volt" (ApCsel 4,35). 21Tehát az apát is így vegye tekintetbe a szűkölködők gyengeségét, ne pedig a gyűlölködők irigy rosszakaratát. 22De minden intézkedésében gondoljon arra, hogy az Isten mindent megfizet.

ápr. 9., aug. 9., dec. 9.

56. fejezet: Az apát asztala

1Az apát mindig együtt étkezzék a vendégekkel és a zarándokokkal. 2Amikor azonban nincs vendég, joga legyen a testvérek közül asztalához meghívni azt, akit akar. 3De a fegyelem miatt egy-két szenior mindig maradjon a testvérekkel.

ápr. 10., aug. 10., dec. 10.

57. fejezet: A monostor kézműves tagjai

1Ha vannak a monostorban kézművesek, ezek - ha az apát megengedi -, teljes alázatossággal gyakorolják mesterségüket. 2De ha valamelyik a munkájában való ügyessége miatt gőgös lenne, mert azt hiszi, hasznára van a monostornak, 3az ilyet tiltsák el mesterségétől, és ne térjen ahhoz vissza, hacsak meg nem alázza magát, és újra parancsot nem kap az apáttól. 4Ha pedig a kézművesek munkájából valamit el kell adni, akkor azok, akiknek kezén az megfordul, óvakodjanak minden csalástól. 5Gondoljanak mindig Ananiásra és Szafirára, hogy a halált, amit ezek testileg szenvedtek el, 6ők és mindazok, akik a monostor javait csalással kezelik, lelkileg el ne szenvedjék.

7Az árak megszabását illetően pedig föl ne bukkanjon a kapzsiság bűne; 8sőt mindig valamivel olcsóbban adják, mint a világiak adhatják, 9"hogy mindenben dicsőíttessék az Isten" (1Pét 4,11).

ápr. 11., aug. 11., dec. 11.

58. fejezet: A testvérek felvételének eljárásmódja

1Ha valaki újonnan jelentkezik a szerzeteséletre, ne engedjék meg neki könnyen a belépést, 2hanem az Apostol szavai szerint: "Vizsgáljátok meg a lelkeket, vajon az Istentől vannak-e!" (1Jn 4,1). 3Ha a jövevény állhatatosan zörget, és ha azt látják, hogy az őt ért méltánytalanságokat és a belépés nehézségeit négy-öt napon át türelmesen elviseli, és megmarad kérése mellett, 4engedjék meg neki a belépést, és néhány napig a vendégek szobájában tartózkodjék. 5Utóbb pedig a novíciusok szobájában lakjék, ahol ezek lelki munkájukat végzik, továbbá esznek és alusznak. 6Adjanak melléjük olyan szeniort, aki alkalmas a lelkek megnyerésére, és aki kiváló nagy gonddal ügyel rájuk. 7Nagyon gondosan meg kell vizsgálni, hogy a novícius valóban Istent keresi-e; buzgó-e az istenszolgálatban, az engedelmességben és a méltánytalanságok elviselésében. 8Mondjanak meg neki előre minden kemény és nehéz dolgot, amelyeken át Istenhez juthatunk. 9Ha állhatatosságot és kitartást ígér, olvassák föl neki két hónap múlva ezt a Regulát teljes egészében. 10De mondják neki: Íme ez a törvény, mely alatt küzdeni akarsz. Ha meg bírod tartani, lépj be, ha pedig nem, szabadon távozzál.

11Ha továbbra is megmarad, akkor vezessék a novíciusok fent említett szobájába, és újra próbálják ki mindenféle béketűrésben. 12Hat hónap lefolyása után ismét olvassák föl előtte ezt a Regulát, hogy tudja mire lép be. 13És ha még mindig állhatatos marad, négy hónap múltán ismét olvassák föl neki ezt a Regulát. 14És ha miután magában jól megfontolta, megígéri, hogy mindent megtart, és hogy minden neki adott parancsot teljesít, akkor fogadják be a közösségbe. 15De tudja meg, hogy a Regula törvényként írja elő, hogy attól a naptól kezdve nem szabad kilépnie a monostorból, 16sem nyakát kivonnia a Regula igája alól, hiszen olyan hosszas megfontolás után szabadságában állott ezt elvetnie vagy elfogadnia.

ápr. 12., aug. 12., dec. 12.

58. fejezet: A testvérek felvételének eljárásmódja

17A felveendő ezután az imateremben mindnyájuk jelenlétében ígérjen állhatatosságot, a szerzetesi erkölcsök gyakorlását és engedelmességet, 18Isten és az ő szentjei előtt; hogy ha valaha másként cselekednék, tudja meg, hogy az fogja őt kárhozatra ítélni, akit kigúnyol. 19Erről az ígéretéről készítsen kérvényt azoknak a szenteknek nevére, akiknek ereklyéi ott vannak, és a jelenlevő apát nevére. 20Ezt a kérvényt sajátkezűleg írja, vagy ha esetleg írni nem tud, az ő felkérésére más írja meg, és a novícius csak jegyet tegyen rá, azután pedig a saját kezével tegye az oltárra. 21Mihelyt odahelyezte, kezdje meg maga a novícius ezt a verset: "Fogadj el engem, Uram, szent igéd szerint, hogy neked éljek. Ne szégyeníts meg, mert benned bíztam" (Zsolt 118,116).

22Ezt a verset az egész közösség háromszor ismételve felelje rá, és adjon hozzá egy "Dicsőség"-et. 23Aztán az új testvér boruljon le minden egyesnek a lábához, hogy imádkozzanak érette. Ettől a naptól kezdve már a közösség tagjának tekintsék. 24Ha volt valami vagyona, azt ossza ki előbb a szegények között, vagy ünnepélyesen adományozza a monostornak; de semmit se tartson meg magának az egészből, 25hiszen tudja, hogy attól a naptól fogva még saját testével sem rendelkezhetik. 26Tehát ott mindjárt az imateremben vettessék le vele saját ruháit, melyeket addig viselt, és öltöztessék a monostor ruháiba. 27Levetett ruháit pedig tegyék el megőrzésre a ruhatárba, 28hogy ha egyszer az ördög rábeszélésével egyetértene, hogy elhagyja a monostort, - amitől Isten mentsen -, akkor vetkőztessék ki a monostor ruháiból, és úgy vessék ki. 29De a kérvényt, melyet az apát az oltárról magához vett, ne kapja vissza, hanem őrizzék meg a monostorban.

ápr. 13., aug. 13., dec. 13.

59. fejezet: A nemesek vagy szegények fiairól, akiket felajánlanak

1Ha esetleg valamelyik nemes ajánlja föl gyermekét Istennek a monostorba, és a fiú még kiskorú, szülei készítsék el a fent említett kérvényt, 2és az áldozati adománnyal együtt magát a kérvényt és a fiú kezét burkolják be az oltár terítőjébe, s így ajánlják fel őt.

3Vagyonukat illetően pedig ugyanebben a kérvényben ígérjék meg esküvel, hogy sohasem fognak neki sem személyesen, sem közvetítő által bármit is juttatni, vagy a birtoklásra alkalmat szolgáltatni. 4Vagy ha ezt tenni nem akarják, hanem valami alamizsnát akarnak a monostornak felajánlani, 5állítsanak ki a monostornak szánt dolgokról adománylevelet, fenntartva maguknak, ha úgy tetszik, a haszonélvezetet. 6Így vegyék elejét annak, hogy a fiúnak ne maradjon semmi hiú reménye, ami őt megcsalhatná, és romlásba dönthetné, - mitől Isten óvjon -, pedig tapasztalatból ismerünk ilyen esetet.

7Hasonlóképpen tegyenek a szegényebbek is. 8Akiknek pedig éppen semmijük sincsen, egyszerűen készítsék el a kérvényt, és az áldozati adományokkal együtt ajánlják fel fiúkat tanúk jelenlétében.

ápr. 14., aug. 14., dec. 14.

60. fejezet: Azokról a papokról, akik esetleg a monostorban szeretnének élni

1Ha a papi rend egyik tagja kéri fölvételét a monostorba, ne egyezzenek bele túl gyorsan kérésébe. 2Ha mégis mindenképpen megmarad óhaja mellett, tudja meg, hogy a Regula egész fegyelmét neki is meg kell tartania, 3és nem engednek el neki abból semmit sem, hogy úgy legyen, ahogy az Írás mondja: "Barátom, miért jöttél?" (Mt 26,50). 4Mégis engedjék meg neki, hogy a sorrendben az apát után állhasson, áldást adhasson, és a befejező imát mondhassa, de csak az apát parancsából. 5Különben semmit se merjen tenni, hiszen tudnia kell, hogy alá van vetve a Regula fegyelmének, és inkább az alázatosságra adjon példát mindenkinek. 6És ha esetleg előkerül a monostorban valamilyen tisztség betöltése vagy más ügye, 7ő azt a helyet foglalja el, mely a monostorba való belépése szerint illeti, nem pedig azt, melyet neki a papi méltóság iránti tiszteletből engedtek.

8Ha pedig egy kisebb rendű klerikus akarna ugyanilyen szándékkal a monostor tagjává lenni, a sorrendben úgy a közepe táján helyezzék el őket, 9de csak akkor, ha ők is megígérik a Regula megtartását és állhatatosságukat.

ápr. 15., aug. 15., dec. 15.

61. fejezet: Hogyan vegyék fel az idegen szerzetest?

1Ha távoli tartományokból jön egy idegen szerzetes, és ha vendég gyanánt akarna a monostorban tartózkodni, 2és meg van elégedve a helyi szokásokkal, és felesleges követeléseivel nem zavarja a monostort, 3hanem megelégszik azzal, amit talál, akkor fogadják be, ameddig óhajtja. 4Ha pedig esetleg némely dolgot megokoltan, és alázatos szeretettel megróna, vagy valamire felhívná a figyelmet, bölcsen fontolja meg az apát, hogy nem éppen ezért vezérelte-e oda az Úr.

5Ha pedig utóbb állhatatosságot akar fogadni, ne utasítsák vissza ezt az akaratát, főként azért nem, hiszen vendégeskedése alatt ki lehetett ismerni életét.

ápr. 16., aug. 16., dec. 16.

61. fejezet: Hogyan vegyék fel az idegen szerzetest?

6Ha azonban vendégkorában azt látták volna, hogy nagyon igényes és tele van hibákkal, akkor ne csatlakozzék a monostor testéhez, 7hanem mondják meg neki tisztelettel, hogy távozzék, nehogy az ő lelki nyomorúsága másokat bűnbe vigyen. 8Ha pedig nem olyan, hogy kiutasítást érdemelne, ne csak akkor vegyék be a közösségbe, ha maga kéri, 9hanem inkább beszéljék rá, maradjon ott, hogy példájából tanuljanak, 10hiszen úgy is mindenhol egy Úrnak szolgálunk, egy Király alatt harcolunk. 11És ha az apát őt méltónak tartja, megteheti, hogy számára valamivel magasabb helyet jelöl ki. 12De nemcsak az ilyen szerzetest, hanem a papok és klerikusok fentebb említett rendjéből bárkit magasabb helyre sorozhat be az apát, mint ami belépése szerint megilleti, ha olyannak látja életét.

13De attól óvakodjék az apát, hogy más ismeretes monostorból fogadjon be állandó tartózkodásra szerzetest apátja beleegyezése és ajánlólevele nélkül 14mert írva van: "Amit nem akarsz magadnak, te se tedd másnak" (Mt 7,12 és Tób 4,16).

ápr. 17., aug. 17., dec. 17.

62. fejezet: A monostor papjai

1Ha az apát áldozópapot vagy diakónust akar magának fölszenteltetni, válasszon ki az övéi közül valakit, aki méltó arra, hogy a papi tisztséget végezze. 2A fölszentelt azonban óvakodjék a büszkeségtől és kevélységtől, 3és ne merjen mást tenni, mint amit az apát parancsol neki, hiszen tudja, hogy ő még jobban alá van vetve a Regula fegyelmének. 4Papságának ürügyén ne feledkezzék meg a Regula iránti engedelmességről és fegyelemről, hanem egyre jobban közeledjék Istenhez.

5Azt a helyet tartsa meg azonban mindig, amely a monostorba lépés szerint megilleti, 6kivéve az oltár szolgálatát, vagy ha esetleg a közösség választása és az apát akarata életmódja érdeméül magasabb fokra emelni akarná. 7De tartsa észben, hogy a dékánok és perjelek számára adott szabályt neki is meg kell tartania. 8Ha másképp merészel tenni, ne papnak, hanem lázadónak tekintsék. 9És ha többszöri megintés után sem javul meg, még a püspököt is hívják meg tanúnak. 10Ha még így sem javul meg, és hibái nyilvánvalóak, vessék ki a monostorból, 11feltéve hogy olyan nagy volt a megátalkodottsága, hogy nem akarja magát a Regulának alávetni és engedelmeskedni.

ápr. 18., aug. 18., dec. 18.

63. fejezet: A közösség sorrendje

1A monostorban úgy tartsák meg a sorrendet, ahogy belépésük ideje, életük érdeme meghatározza, és ahogy az apát megállapítja. 2De az apát ne zavarja meg a reábízott nyájat, és ne rendeljen el semmi igazságtalanságot, mintha korlátlan hatalma lenne, 3hanem mindig gondoljon arra, hogy minden döntéséről és cselekedetéről Istennek ad majd számot.

4A testvérek tehát abban a sorrendben járuljanak békecsókhoz, az áldozáshoz, aszerint énekeljenek zsoltárokat, és álljanak a kórusban, melyet az apát állapít meg, vagy amely egyébként megilleti őket. 5Egyáltalán sehol se a természetes kor határozza meg a sorrendet, és az ne biztosítson előjogokat; 6hiszen Sámuel és Dániel is gyermek létükre ítélkeztek a nép vénei fölött. 7Tehát azok kivételével, mint mondottuk, akiket az apát jól megfontolva előléptet, vagy bizonyos okok miatt lefokoz, a többiek mind abban a sorrendben legyenek, amint a kolostorba léptek. 8Úgyhogy például aki a nap második órájában lép be a monostorba, fiatalabbnak tekintse magát annál, aki az első órában jött, bármilyen korú és méltóságú is.

9A gyermekek azonban mindenben saját külön fegyelmük alatt legyenek.

ápr. 19., aug. 19., dec. 19.

63. fejezet: A közösség sorrendje

10A fiatalabbak tehát az öregebbeket tiszteljék, az öregebbek a fiatalabbakat szeressék.

11A megszólításnál senkinek sem szabad a másikat a puszta nevével szólítani; 12hanem az öregebbek a fiatalabbakat testvérnek szólítsák, a fiatalabbak az idősebbeket "nonnus"-nak, azaz: tisztelendő atyának. 13Az apátot pedig, mivel hiszik róla, hogy Krisztust helyettesíti, úrnak és apátnak hívják, hisz nem maga vette föl ezt a címet, de Krisztus iránti hódolatból és szeretetből. 14De ő maga is gondoljon erre, és úgy viselkedjék, hogy méltó legyen ekkora tiszteletre.

15Akárhol találkoznak egymással a testvérek, a fiatalabb kérjen áldást az idősebbtől. 16Ha idősebb megy el mellette, a fiatalabb álljon föl, adjon neki helyet a leülésre, és ne is merjen melléje leülni, hacsak az öregebb meg nem engedi neki. 17Így valósuljon meg az Írás szava: "Előzzétek meg egymást a tiszteletadásban" (Róm 12,10).

18A kis gyermekek és a serdülők tartsák meg az imateremben és az étkezésnél fegyelmezetten saját sorrendjüket. 19De kint is és mindenütt felügyelet és fegyelem alatt legyenek, míg az értelmes kort el nem érik.

ápr. 20., aug. 20., dec. 20.

64. fejezet: Az apáti szék betöltése

1Az apáti méltóság betöltésénél mindig azt az elvet tartsák szem előtt, hogy azt kell megtenni apátnak, akit vagy az egész közösség egyetértve, Isten félelmében választ, vagy akár a közösség egy kicsiny, de egészségesebb felfogású része. 2Az apátot életmódja érdemére és bölcs tanítására való tekintetből válasszák ki, még ha utolsó lenne is a közösség sorrendjében. 3Ha azonban - mitől Isten mentsen -, egyhangú határozattal az egész közösség olyan személyt választana ki, aki bűneikkel egyetért, 4és e bűnök valamiképpen tudomására jutnának a püspöknek, akinek egyházmegyéjéhez az a hely tartozik, vagy a szomszédos apátoknak vagy keresztényeknek, 5akadályozzák meg a gonoszok egyetértésének keresztülvitelét, és állítsanak méltó gondviselőt Isten házának élére. 6Hiszen tudják, hogy ezért jó jutalmat kapnak, ha tiszta szándékkal és Isten iránti buzgósággal teszik; ellenben vétkeznek, ha elmulasztják.

ápr. 21., aug. 21., dec. 21.

64. fejezet: Az apáti szék betöltése

7A beiktatott apát pedig gondolja meg mindig, milyen terhet vállalt magára, és kinek ad majd számot sáfárkodásáról. 8Tudja meg, hogy inkább használnia kell, semmint uralkodnia. 9Ezért kell, hogy jártas legyen az isteni Törvényben, hogy tudja és legyen is honnan "előhoznia újakat és régieket" (Mt 13,52). 10Legyen tiszta életű, józan, könyörületes, és elítélés ellenében adjon mindig elsőbbséget az irgalomnak, hogy majd maga is irgalmat nyerjen. 11Gyűlölje a vétkeket, szeresse a testvéreket. 12A büntetésnél okosan járjon el; kerülje a túlzást, hogy míg túlságosan meg akarja tisztítani a rozsdától, el ne törje az edényt. 13Mindig bizalmatlanul tekintsen saját gyarlóságára, és gondoljon arra, hogy "a repedezett nádat nem szabad összetörni" (Iz 42,3 és Mt 12,20). 14Ezzel nem azt mondjuk, hogy engedje növekedni a hibákat, hanem hogy okosan és szeretettel irtsa azokat, ahogy az ítélete szerint kinek-kinek hasznára van, mint már fentebb mondtuk. 15Arra törekedjék, hogy inkább szeressék, mintsem féljenek tőle. 16Ne legyen nyugtalankodó és aggályoskodó, ne legyen túlzó vagy makacs, ne legyen féltékenykedő és szerfölött gyanakvó, mert így sohasem lesz nyugta. 17Parancsaiban legyen előrelátó és megfontolt. Akár lelki, akár világi dologra ad rendelkezést, szelíd mérséklettel határozzon és irányítson mindent, 18szeme előtt tartva mindig Szent Jákob bölcs mértéktartását, aki azt mondta: "Ha nyájamat a járásban szerfölött kifárasztom, egy nap alatt mind elhullanak" (Ter 33,13). 19A bölcs mérsékletnek, az erények anyjának ezt és egyéb példáit vegye figyelembe, és mindent olyan fokban igazítson el, hogy legyen, ami után az erősek vágyódhatnak, de a gyengék se ijedjenek vissza. 20De különösképpen tartsa meg ezt a Regulát, 21hogy miután jól szolgált, hallja az Úrtól azt, amit a jó szolga hallott, aki a megfelelő időben osztotta ki a búzát szolgatársainak: 22"bizony mondom nektek, - így szól -, minden vagyona fölé rendeli őt" (Mt 24,47).

ápr. 22., aug. 22., dec. 22.

65. fejezet: A monostor perjele

1Többször megtörténik, hogy a perjeli tisztség betöltésénél súlyos botrányok keletkeznek a monostorokban. 2Vannak ugyanis egyesek, akik a kevélység gonosz szellemétől felfuvalkodva mintegy második apátnak tekintik magukat, zsarnoki hatalmat gyakorolnak, és így botrányokat okoznak és meghasonlást támasztanak a közösségben. 3Különösen azokon a helyeken történhet ez meg, ahol ugyanaz a püspök és ugyanazok az apátok, akik az apátavatást is végzik, iktatják be a perjelt is. 4Könnyű átlátni ennek esztelenségét, mivel már hivatalba lépése kezdetén táplálékot kap kevélysége, 5és gondolatai azt sugallhatják neki, hogy ki van véve apátja hatalma alól, 6hiszen téged is ugyanazok iktattak be - gondolhatja magában - akik az apátot. 7Ebből aztán irigység, civódás, rágalmazás, féltékenykedés, pártokra szakadás és rendetlenség támad. 8Mert ha az apát és a perjel egymás ellen vannak, akkor ezen meghasonlás miatt szükségképpen veszedelemben forog saját lelkük is, 9de alattvalóik is vesztükbe rohannak, midőn az egyik vagy másik pártnak hízelegnek. 10Ez a veszedelmes baj elsősorban azok lelkét terheli, akik okozói voltak az ilyen rendetlenségnek.

ápr. 23., aug. 23., dec. 23.

65. fejezet: A monostor perjele

11Mi azért a béke és szeretet megőrzése végett azt tartjuk célszerűnek, hogy az apát mérlegelésétől függjön az ilyen tisztség a monostorban. 12Ha lehetséges, dékánok intézzék a monostor különféle ügyeit, mint fentebb meghagytuk, az apát rendelései szerint, 13hogy így - míg többen vannak megbízva -, egy ne kevélykedjék. 14Ha pedig a helyi viszonyok úgy kívánják, vagy ha a közösség megokoltan és alázatosan kéri, és az apát is hasznosnak tartja, ő maga tegye meg perjelének azt, 15akit az istenfélő testvérek tanácsával kiválaszt.

16Ez a perjel aztán tisztelettel végezze azokat a feladatokat, amelyeket az apát reábíz, és semmit se tegyen az apát akarata és rendelése ellen. 17Amennyivel ugyanis mások fölé helyezték, annyival gondosabban kell megtartania a Regula előírásait. 18Ha pedig úgy találnák, hogy a perjel hibákkal van tele, vagy hogy gőgtől elvakulva felfuvalkodik, vagy rábizonyulna, hogy megveti a szent Regulát, négyízben szóval intsék meg. 19Ha nem javul meg, őt is a Regula szerinti büntetéssel sújtsák. 20Ha még így sem mutat javulást, fosszák meg perjeli rangjától, és mást tegyenek helyére, aki méltó erre. 21Hogyha még ezután is nyugtalan és engedetlen a közösségben, vessék ki a monostorból. 22Az apát azonban gondolja meg, hogy minden ítéletéről számot kell majd adnia Istennek, és ezért esetleg ne féltékenység vagy irigység lángja égjen szívében.

ápr. 24., aug. 24., dec. 24.

66. fejezet: A monostor kapusai

1A monostor kapujához rendeljenek egy idősebb okos testvért, aki értelmesen tud választ adni, és akit éltes kora nem enged elcsatangolni. 2A kapusnak a kapu mellett legyen a szobája, hogy az érkezők őt ott mindig megtalálják, hogy tőle feleletet kaphassanak. 3Mihelyt valaki kopogtat vagy egy szegény kiált, feleljen rá: "Hála legyen Istennek" vagy: "Adj áldást". 4És azonnal istenfélelemből fakadó szelídséggel és buzgó szeretettel adjon választ. 5Ha a kapusnak segítségre van szüksége, kapjon maga mellé egy fiatalabb testvért. 6A monostort, ha lehetséges, úgy kell építeni, hogy minden szükséges dolog, mint a víz, malom, kert és különféle műhelyek a monostoron belül legyenek, 7hogy a szerzeteseknek ne kelljen kint csatangolniuk, ami lelküknek éppen nem válik üdvére. 8Azt akarjuk, hogy ezt a Regulát a közösségben gyakrabban olvassák fül, hogy senki a testvérek közül ne menthesse magát azzal, hogy nem ismeri.

ápr. 25., aug. 25., dec. 25.

67. fejezet: Az útra küldött testvérek

1Az útra küldött testvérek ajánlják magukat az összes testvérnek és az apátnak imádságába. 2Az istenszolgálat végén egy imádsággal mindig emlékezzenek meg a távollevőkről. 3Azon a napon, amikor a testvérek útjukról visszatérnek, minden imaóra végén boruljanak le az imaterem padlójára, 4és kérjék mindnyájuk imádságát azokért a hibákért, amelyekbe esetleg útközben rossz dolgok látása és hiábavaló beszédek hallása által beleeshettek. 5Senki se merészelje a másiknak elmondani, amit a monostoron kívül látott vagy hallott, mert az a legtöbbször romboló. 6Ha valaki ezt mégis meg merné tenni, azt a Regula szerint büntessék meg. 7Úgyszintén azt is, aki az apát rendelkezése nélkül ki mer lépni a monostor falain kívülre, és akárhova is elmenni, avagy bármilyen csekélységet cselekedni.

ápr. 26., aug. 26., dec. 26.

68. fejezet: Ha egy testvérre valami lehetetlent bíznak

1Ha valamelyik testvérre esetleg nehéz vagy éppen lehetetlen dolgot bíznak, fogadja csak el teljes szelídséggel és engedelmességgel a parancsoló meghagyását. 2Ha azonban úgy látja, hogy a teher súlya mindenképpen felülmúlja erejének nagyságát, képtelenségének okát elöljárója előtt türelmesen és illő módon tárja fel, 3de ne kevélyen vagy nyakasan vagy ellentmondó hangon. 4Ha pedig az elöljáró ezután az előterjesztés után is megmarad parancsa mellett, tudja meg az alárendelt testvér, hogy így lesz javára, 5és az Isten segítségében bízva, engedelmeskedjék szeretetből.

ápr. 27., aug. 27., dec. 27.

69. fejezet: A monostorban senki ne merészelje a másikat védelmezni

1Nagyon ügyelni kell arra, hogy a monostorban ne merészelje az egyik szerzetes a másikat semmiféle okból védelmezni vagy mintegy oltalmába venni, 2még ha közeli vérrokonság fűzné is őket egymáshoz. 3Ezt semmiképpen se merjék megtenni a szerzetesek, mert ezzel alkalmat szolgáltatnak a legsúlyosabb botrányokra. 4Ha valaki ezt a tilalmat megszegi, a súlyosabb büntetést kapja.

ápr. 28., aug. 28., dec. 28.

70. fejezet: Senki se merészelje a másikat csak úgy megütni

1A monostorban minden túlkapásnak még az alkalmát is kerüljék el. 2Azért elrendeljük, hogy senkinek se legyen szabad valamely testvérét kiközösíteni vagy megverni, hacsak nem kapott rá hatalmat az apáttól. 3"Aki ez ellen vét, azt mindenki előtt feddjék meg, hogy a többiek féljenek" (1Tim 5,20). 4A gyermekek pedig tizenöt éves korukig mindenki részéről gondos fegyelem és felügyelet alatt legyenek, 5de ez is okos mérséklettel történjék. 6Aki tehát a felserdültek ellen mer valamit tenni apátja meghagyása nélkül vagy aki a gyermekekkel szemben mértéktelen haragra lobban, azt a Regula szerint büntessék meg, 7mivel írva van: "Amit nem akarsz magadnak, te se tedd másnak" (Mt 7,12; Tób 4,16).

ápr. 29., aug. 29., dec. 29.

71. fejezet: A testvérek kölcsönösen engedelmeskedjenek egymásnak

1Az engedelmesség erényét ne csak az apátnak adják meg mindnyájan, hanem egymásnak is engedelmeskedjenek, 2abban a tudatban, hogy az engedelmességnek ezen az útján jutnak el Istenhez. 3Bár az apát és az általa rendelt perjelnek parancsát kell elsősorban tekintetbe venni, és ennek magánparancsot eléje tenni nem engedünk; 4egyébként a fiatalabbak valamennyien teljes szeretettel és készséggel engedelmeskedjenek az öregebbeknek. 5Ha valakit viszálykodónak találnak, fenyítsék meg. 6Ha pedig valamelyik testvért apátja vagy elöljárója bármi csekély ok miatt megfeddi, 7vagy csak ha érzi, hogy valamelyik elöljárója, bár csak kis mértékben is, haragszik vagy neheztel rá, 8akkor azonnal minden késlekedés nélkül boruljon le előtte a földre, és elégtételképpen feküdjék lába előtt mindaddig, míg áldásadással annak haragja le nem csillapodik. 9Ha valaki ezt megvetésből elmulasztaná, vagy testileg fenyítsék meg, vagy makacsság esetén űzzék ki a monostorból.

ápr. 30., aug. 30., dec. 30.

72. fejezet: A jó buzgóságnak meg kell lennie a szerzetesben

1Amint van keserűségből fakadó rossz buzgóság, mely elszakít Istentől és a pokolra vezet, 2úgy van jó buzgóság is, amely a vétkektől választ el, és Istenhez és az örök életre vezet. 3Ezt a buzgóságot tehát a legizzóbb szeretettel gyakorolják a szerzetesek, azaz:

4Egymást a tiszteletadásban előzzék meg (Róm 12,10).
5Egymásnak mind testi, mind lelki fogyatkozásait a legtürelmesebben viseljék el.
6Egymásnak versengve engedelmeskedjenek.
7Senki se kövesse azt, amit maga számára hasznosnak ítél, hanem ami másnak az.
8Egymást tisztán, testvéri szeretettel szeressék.
9Istent szeretve féljék.
10Apátjukat őszintén és alázatos szeretettel szeressék.
11Krisztusnak semmit elébe ne tegyenek,
12aki bennünket, mindnyájunkat az örök életre vezessen.

máj. 1., aug. 31., dec. 31.

73. fejezet: A Regula nem foglalja magában a tökéletesség minden szabályát

1Megírtuk tehát ezt a Regulát, hogy azáltal, hogy ezt megtartjuk a monostorokban, megmutassuk, hogy legalább némiképp meg van bennünk az erkölcsös életmód és az szerzetesélet kezdete.

2Aki egyébként a szerzetesélet tökéletességére igyekszik, annak számára ott vannak a szent atyák tanításai, és azok megtartása elvezeti az embert a tökéletesség magasságára. 3Valóban, az isteni tekintélyű Ó- és Újszövetségnek melyik lapja vagy melyik mondása nem a legbiztosabb irányítója az emberi életnek? 4Vagy a katolikus szentatyák melyik könyve nem hangoztatja azt, mint juthatunk el egyenes úton a Teremtőnkhöz? 5Hasonlóképpen az "Atyák Beszélgetései", "A Szerzetesi Rendtartások", továbbá az "Atyák Élete" és Szent Baszileiosz atyánknak Regulája, 6mi egyebek, ha nem a helyesen élő és engedelmes szerzeteseknek szóló eszközök az erények gyakorlására? 7Nekünk azonban, lustáknak, tökéletleneknek és hanyagoknak, ok a pirulásra és szégyenkezésre.

8Bárki vagy tehát, aki a mennyei hazába igyekszel, teljesítsd ezt a kezdetnek írt, igen csekély Regulát! 9Így aztán legvégül Isten kegyelmével eljutsz majd a bölcsességnek és az erényeknek előbb említett csúcsára. Ámen.